6. Krátka Epická Próza
-	Krátke žánrové formy prozaických diel
Poviedka:	
- krátka epická próza, ktorá zobrazuje jednu udalosť a má len jednu zápletku 
- v porovnaní s novelou má pokojný dej, je v nej menej dramatickosti a napätia 
- obsahuje aj opisné časti a tie spomaľujú dej 
- charakter postáv sa výrazne nemení
- slovenský predstavitelia: Kukučín a Jozef Gregor Tajovský
Arabeska: - typ poviedky(niečo ozdobné)
	- vyznačuje sa silným zastúpením ozdobných  prvkov
	- vyznačuje sa ľahkosťou a humorom 

Novela:
- zobrazuje jednu udalosť a vystupuje v nej málo postáv
- dej odráža každodenný život
           	- má presne vymedzenú kompozíciu bez väčších odklonov od ústrednej dejovej línie
           	- od poviedky sa líši tým, že opisné zložky sú potláčané 
        	- v novele je viac  dramatickosti a napätia
- celý dej sa sústreďuje na leitmotív- je to hlavný motív, dôležitý je náhly zvrat deja 
          	- dôležitá  je pointa- je to vyústenie príbehu
         	- Boccacio. prvý napísal novelu

Rozprávka
- šťastný koniec
- dobro zvíťazí nad zlom
     	- Druhy rozprávok: ľudové, realistické, fantastické, zvieracie, umelé, klasické
 
Legenda	
	-príbehy o svätých

Povesť	
- musí mať reálny základ,
- Druhy: miestne, historické a heraldické (o vzniku erbov)

Rozprávač: 
Autorský - vie všetko, je v 3 osobe
Kukučín – Báčik: hovorí ktorá postava o čom akurát rozmýšľa, že sa mal opýtať na jasene, napríklad  

Personálny - je v 3 osobe zameriava sa na jednu osobu
Tajovský – Maco Mlieč: Rozprávač sa sám zastavil pri Macovi Mliečovi a začal sa s ním rozprávať.

Priamy - rozprávanie v 1 osobe
Timrava - Za koho ísť?: Príbeh rozpráva Lujza z jej pohľadu.

Oko kamery – vše vidiaci

Nespoľahlivý - zasahuje do deja a mení sa
Tajovský – Apoliena: Celí príbeh rozpráva učeň. Vieme iba čo si myslí a vidí ale nevidíme do hĺbky ostatných postáv. Autor je v rozpore s rozprávačom.

Kompozícia (výstavba diela) - je to usporiadanie jednotlivých tém a jazykových prostriedkov do jednotného systému a pre hodnotenie spôsobov kompozície sú základnými bodmi začiatok a koniec diela.
 Vnútorná kompozícia sa delí: 
1) úvod (expozícia)
2) zápletka (kompozícia)
3) vyvrcholenie (kríza)
4) obrat (peripetia)
5) záver, vyriešenie konfliktu, rozuzlenie (katastrofa)

 Charakteristický znak epiky je časová postupnosť a následnosť.

	M. Kukučín - Keď  Báčik z Chochoľova Umrie
- Vyskytuje sa tu Láskavý Humor
- opisný realizmus (témy: zemianstvo, národný útlak)
	Literárny druh: epika
	Literárny žáner: poviedka
Rozprávač: Autorský - vševediaci (On/Er forma rozprávania)
	Hlavné postavy: 
	Ondrej Tráva - mlčanlivý, podnikavý obchodník, reprezentuje novú vrstvu, bezohľadne zhŕňa majetok, špekuluje tak, že sa snaží lacnejšie nakúpiť od jedných a druhým drahšie predať

	Aduš Domanický – zeman (doma nemá nič)
	chudobný zeman, ktorý vystupuje sebavedomo, zveličuje, stále rozpráva o svojich psoch, koňoch, o svojom kaštieli, vychvaľuje sa svojím báčikom z Chochoľova, súka príbeh za príbehom. Autor týmto poukazuje na neužitočnosť, spoločenskú smiešnosť zemianskej vrstvy
	
	Kukučín hlavné postavy charakterizoval aj menom: 
	Domanický – človek, ktorý doma nemá nič, 
	Tráva – prispôsobivý človek, prispôsobil sa dobe „ ako tráva vo vetre“, menil tovar svojho obchodu podľa potreby
	Autor využíva najmä protiklad: postavy Aduša a Ondreja, reči a skutky Aduša.
	
	Dej: Ústrednou postavou poviedky je gazda Ondrej Tráva. „Ondrej Tráva, gazda v Kameňanoch, zavesil gazdovanie na klinec a oddal sa na špekuláciu. Gazdovstvo viedol jeho syn a on zaoberal sa kupectvom.“ V krčme, po jarmoku, sa zoznámi s Adušom Domanickým (pánom z Domaníc). Ten, pod vplyvom alkoholu, rozpráva o svojom strýcovi - dekanovi z Chochoľova, o jačmeni a ovse a o výhodnej cene. Ziskuchtivý Tráva, zlákaný nízkou cenou, hneď zloží zálohu na daný tovar a dohodnú sa na ďalší deň k dovozu jačmeňa. 
	Tráva však na druhy deň do Domaníc ísť nemôže. Rozhodne sa teda, že po jarmoku v Svätom Tomáši, zájde za Adušom po jačmeň. 
	Ondrej sa teda vydá na kaštieľ Aduša Domanického, ktorý však ako kaštieľ vôbec nevyzerá - zanedbaný, schátralý - takmer zrúcanina. Jeho obavy sú čoraz silnejšie. 
	Aduš, ukazujúc Ondrejovi celý svoj statok, komentuje všetko slovami „Keď báčik z Chochoľova umrie, ...“ opraví, dostavia, postaví, dostane, zdedí, ...Konečne sa dostanú na tému „jačmeň“ a pán Aduš Ondrejovi vysvetli, že si vlastne sám poškodil tým, že neprišiel v dohodnutom termíne. 
	Ondrej sa už zmieri s tým, že svoju desiatku už neuvidí, keď k nemu prichádza Adušov sluha Adam s návrhom, aby si namiesto svojich peňazí pýtal od Aduša jasene, ktoré stoja za jeho sypárňou. O tom však nechce Aduš ani počuť - tie jasene sú totiž súčasťou hrobu jeho rodičov a prarodičov. 
	Týmto si Aduš uvedomí, ako zahanbil svojich predkov. Ondrej Tráva to pochopí a rozhodne sa počkať na svoj závdavok do ďalšieho jarmoku. A naozaj sa dočkal. O nejaký čas dekan z Chochoľova umiera a je pochovaný pod jasene v Domaniciach. Od tých čias už nikto nepočul slova: „Keď báčik z Chochoľova umrie...“
	
	Hlavná myšlienka: Autor poukázal na neužitočnosť, spoločenskú smiešnosť zemianskej vrstvy.

	J. G. Tajovsky - Maco Mlieč
- kritický realizmus (kritickejší pohľad na spoločnosť)
	Literárny druh: epika
	Literárny žáner: poviedka
	Maco – zdrobnenina od Mateja
Rozprávač: personálny

Postavy:
Maco – vykorisťovaný človek svojím gazdom, ktorý však nevnímal toto vykorisťovanie keďže nepoznal hodnotu peňazí
Gazda – bezcharakterný človek ktorí nemá zábrany klamať svojich podriadených
	
	Dej: Rozprávač, sám autor,  sa zastavil pri Macovi, ktorý pri ceste pásaval kravy a spýtal sa ho, odkedy pracuje u gazdu a za akú plácu. On mu odpovedal, že len  za stravu, nejaké kúsky odevu, pohárik pálenky a tabak. Potom mu rozprávač zrátal, koľko mohol mať peňazí, keby ho gazda 40 rokov riadne vyplácal. Maco však nemá pocit, že ho gazda zdiera. Nepozná cenu peňazí, lebo nič nepotrebuje, nemá ženu ani rodinu.  Neoženil sa, lebo ho žiadna dievka nechcela. Žije sám u gazdu v maštali, robí všetky možné roboty: dvadsať rokov bol pri koňoch, no zlomil si nohu a išiel ku volom, keď už nevládal, gazda ho dal ku kravám. 
	Nemá vlastnú izbu, spí len so statkom. Prezývajú ho Mliečnikom (hlinený hrniec na mlieko), možno preto, lebo bol nahluchlý, alebo preto, lebo bol krátky, bez krku. Vyzerá veľmi zanedbane, je špinavý. Nemá podmienky, aby kultúrne vyzeral, ani záujem. Sluhovia už s ním nechcú pre jeho výzor jedávať. Macovi sa často vysmievali za to, ako vyzerá. K slabšiemu človeku sa dedina správa ako k nedospelému. 
	On sa nikdy neurazí. Vo všetkom vidí tú lepšiu stránku. Nešomre, že mu zmrzačilo nohu, je trpezlivý, znáša v tichosti bolesť. Nesťažuje sa, nechce nikoho obťažovať. Keď poprosí o liek, aj tak mu ho nepripravia. 
	V jesení začal Maco polihovať, nesťažoval sa nikomu, gazda žartom prehodil, že je to už pred smrťou, ale nezaujímalo ho, čo mu je. Paholci sa zľutovali a ťažké práce urobili miesto neho.
	Maco sa bojí, že zomrie a nestihne sa s gazdom porátať. Myslí si, že ešte on je gazdovi dlžný, za to, že ho choval a šatil. Jeho životná filozofia je: Poriadne robiť a statočne zomrieť. Gazda urobí vyúčtovanie, samozrejme len za jeden rok. Maco nechce, aby mu vyplatil peniaze. Prosí gazdu, aby mu za ne vystrojil riadny pohreb.  Má len jedinú túžbu, byť pochovaný uprostred cintorína a nie pod plotom, kam pochovávali tulákov a samovrahov.
	Macova dobrota prebudí aj gazdovo svedomie. Nestihne už však nič napraviť, v noci Maco sám zomiera v maštali.  Gazda mu vystrojí krásny pohreb, celá obec ho pochválila, len sluhovia v obci povrávali, že však ho mal za čo pochovať.
		
	Hlavná myšlienka: Autor poukázal na ťažký život obyčajného dedinčana.

J.G. Tajovský - Apoliena
- kritický realizmus
Literárny druh: epika
Literárny žáner: poviedka
Rozprávač: nespoľahliví (personálny)

Dej: Príbeh rozpráva učeň, ktorý sa spolu s kamarátom Janom učil  remeslu u majstra. Pán majster ich často bíjaval remeňom a pani majstrová metlou. Keď sa majstrovi a panej narodilo dieťa, zobrali si k nemu slúžku Apolienu, ktorá bola hluchá. Majster a pani majstrová ju nechceli prijať, no po dlhom prehováraní matkou ju nakoniec zobrali do služby. Učni jej často robili zle, buchnátovali ju, vysmievali sa jej, trápili (kutľujú). 
V nedeľu vždy prichádzajú Apolienu navštevovať jej sestry. Učni najskôr spoznali jej mladšiu sestru, ktorá bola krajšie oblečená, čistejšia, tučnejšia (bočka – nádoba, súdok). Tiež bola hluchá. Nakoniec spoznali aj najmladšiu sestru, ktorá síce nebola hluchá, ale tiež sa dorozumievala posunkami, tak, ako to videla u starších sestier. Chlapci z rozhovoru majsterky a matky Apolieny vyrozumeli, že Apoliena a jej sestra ohluchli od otcovej bitky. Vtedy si uvedomili, že aj oni sú často bití, ale aspoň nie od vlastného otca, ale cudzou rukou a určite nedostali takú veľkú bitku ako Apoliena, keď od toho ohluchla. Odvtedy ju prestali trápiť, smiať sa jej, ale ľutovali ju a súcitili s ňou. 
	Keď majsterkino dieťa začalo rozprávať, vzala k nemu pani druhú slúžku a chlapcom bolo nakoniec za Apolienov ľúto. 
Dielo je iné od predchádzajúcich Tajovského poviedok tým, že rozprávačom už nie je sám autor, ale jeden z učňov pracujúci u majstra. 

Hlavná myšlienka: autor v diele odhaľuje hlavne následky alkoholizmu a násilia páchanom na druhých ľuďoch

Učeň rozprával príbeh, mladý človek bez ľudských skúseností, nezrelí, ale už s nejedným zlým a trpkým zážitkom. Mladí učni si svoj osud uľahčujú tým, že trápia niekoho, kto je ešte slabší a bezmocnejší ako oni. A práve takémuto rozprávačovi zveril Tajovský rozpovedanie príbehu. Dosiahol tým veľké napätie: po celý čas vieme, že rozprávačov „hlas“ hovorí niečo nesprávne, neprijateľné, zlé, ale nemôžeme to zmeniť.
Je nespoľahliví rozprávač – nerozpráva v duchu autora ale je s ním v rozpore (je aj skúškou čitateľa lebo nie každý to dokáže pochopiť a odhaliť)

	B.S. Timrava – ŤAPÁKOVCI
- kritický realizmus
	Literárny druh: epika
	Literárny žáner: novela
	Čas: prelom 19. a 20. stor.
	Priestor: slovenská dedina
	Hlavné postavy: Iľa – kráľovná, Anča - zmija 
	Vonkajšia kompozícia: 5 kapitol bez názvu a bez čísla
Rozprávač: Autorský (vševediaci) – 3 osoba jednotné čísla (on rozprávanie)

	Dej: Ťapákovci žijú 16-ti v jednom dome, v jednej izbe. 
	Iľa – manželka najstaršieho z bratov chce, aby chlapi išli orať, opraviť studňu, ale Ťapákovci sú leniví. Iľa chce, aby si v dome poriadili, vyvetrali, lebo žijú nezdravo a sú bledí ako pavúci. Ale im je to jedno, keď si budú aj po hlavách chodiť. Sú leniví nielen robiť, ale aj hovoriť a rozmýšľať. Všetci si myslia, že Iľa im chce rozkazovať a preto ju volajú – kráľovná. 
	V dome žije aj sestra Ťapákovcov – Anča. Je mrzáčka, nemôže chodiť, lámka jej nohy zničila, len na dlaniach a kolenách sa plazí – preto ju volajú zmija. A tiež preto, lebo je stále nahnevaná, mrzutá, zlostná, necitlivá. Má 30 rokov, tvár má krásnu, ale nohy vystrieť nemôže. Vyšíva svadobné čepce mladým nevestám a ona – paradoxne, nikdy sa nevydá.
	Iľa je vzdelaná, chodila do školy do Rimavskej Soboty, vyštudovala za pôrodnú babicu, preto chce mať všade čisto  a poriadok ani v nemocnici. Iľa sa usiluje zmeniť zaostalý život Ťapákovcov, no oni sa držia tradície svojich predkov. Iľa dá mužovi Paľovi podmienku, buď postaví dom, alebo od neho odíde. Paľovi to je jedno, veď je Ťapák. 
	Iľa odchádza od muža. Po pár mesiacoch sa Paľo vyberie za ňou, navozí skál a postaví nový dom, pekný, zafarbí ho na žlto. Iľa je šťastná. No aj Ťapákovci, nikto ich už nenúti starootcovské zvyky zanechať, bratovi dom nezávidia, ba sa mu smejú, že je žltý, vraj by sa hanbili zaň.
	
	Hlavná myšlienka:	Nové a pokrokové sa presadzuje na slovenskej dedine len veľmi ťažko.
	Ťapákovci patria k najlenivejším postavám slovenskej literatúry.

	Božena Slančíková Timrava – Za koho ísť?
	Literárny žáner: poviedka
Rozprávač: priami
Hlavné postavy: Lujza – dievča ktoré si chce nájsť chlapa
	Rudolf Mišov – učiteľ
	Samuel Bút – učiteľ
	Ujec (Lujzin) – dedinský farár 

Dej: Dievčina znudená stálym dvorením zaľúbených mestských nápadníkov sa rozhodla odísť na dedinu. Ujco a tetka sa jej tam snažia nájsť vhodného manžela. Zoznámili ju s učiteľmi Rudolfom Mišovom a Samuelom Bútom pri hraní kariet. Lujza ich chcela zaujať jej znalosťami o literatúre ale pred Ujcom predstiera nezáujem o ani jedného. Ani jeden taktiež nejaví záujem o ňu ale po 2 týždňoch sú už obidvaja zaľúbený. Lujza chcela zistiť ktorí ju má radšej a tak vychvaľovala vždy druhého. To spôsobilo že sa Mišov a Bút rozhnevali na seba. Ujec Lujze rozpráva aký sú dedinský ľudia iný, ale Lujza má učiteľov aj tak rada. Lujza videla cez okno ako sa kvôli nej učitelia pobili. Ona je rada že kvôli nej žiarlia ale stále nevie ktorí ju má radšej a ona ktorého má radšej. Spravila sa chorou a čakala ktorí z nich príde za ňou prví, ale prišli naraz a to nie hneť. Bút si všimol že je chorá a Mišov jej povedal nech radšej ide do mesta. Z toľkej bezcitnosti ochorela skoro až naozaj až tak že si Ujec myslel že je naozaj chorá. Tetka zavolala zelinkára Mišova nech ju vylieči ale on tvrdí že jej nič nie je ale bola prechladnutá. Ujco ju vyliečil všeliakymi čajmi. Bút k nej chodí každý deň a Tetka posiela každý deň po Mišova ale ten nechce prísť. Nakoniec príde a Tetka odvedie Búta aby ostal Mišov sám s Lujzou ale tá od neho odišla a on ide za ňou ale ona ho vyháňa a nazvala ho mastičkárom ale keď odchádza tak sa rozplače. Ujec pribehne a chce zbiť Mišova ale Lujza mu vraví že ho má rada. Potom poslala list domov že sa ide vydávať. O 6 týždňov je svadba a všetko sa vrátilo v dedina do starých koľají.
 
Timravine postavy v dielach: 
Vo svojich dielach opisuje zložité, protirečivé ženské postavy, duševný svet ženy a mužov opisuje ako slabochov. Taktiež od romantizovala lásku, t. j. prezradila vnútorné skutočnosti ženy. V jej dielach prechádzajú ženy veľkými zmenami - prechádzajú cez svoje lásky, trápenia a sny, no potom sa im ich sny rozpadnú, ony "vytriezvejú" a spoznávajú svoju skutočnú cenu.