30. Vývin a druhy románu
Román:
•	Rozsiahly epický žáner, najznámejší a najrozšírenejší  útvar súčasnej prózy
•	Dokáže absorbovať aj iné žánre
•	Z hľadiska rozsahu, obsahu, použitia komp. a štyl. prostriedkov sa vyznačuje veľkou pestrosťou
•	V románe rozoznávame hlavnú dejovú líniu (hlavné postavy) a vedľajšie dejové línie (vedľajšie postavy)
•	Postavy prechádzajú vývojom
•	Spisovatelia zobrazujú v románe konflikty – vyostrené vzťahy medzi ľuďmi, ich narastanie a vyvrcholenie
•	Pásmo rozprávača a pásmo postáv
•	Zaberá veľké časové obdobie

Rozprávač:
1.	Autorský (vševediaci, nezainteresovaný pozorovateľ v 3. os. „er forma“), 
2.	Personálny (zobrazuje len jednu postavu v celkovej šírke jej vonkajšieho a vnútorného života, ostatné postavy si všíma len z pohľadu tejto postavy)
3.	Priamy (1. os. „ich forma“, rozprávačom sa stane priamo jedna postava, zobrazovanie vnutra tejto postavy, pri ostatných postavách zaznamenáva iba ich vonkajšie prejavy)
4.	Oko kamery (rozprávač opisuje len to, čo môže vidieť voľným okom)

Kompozícia románu:
o	Vonkajšia kompozícia románu: kapitola, diel (časť)
o	Vnútorná kompozícia:
1.	EXPOZÍCIA (úvod) - autor oboznamuje čitateľa s hl. postavam, už v expozícii sa objavujú konflikty a zápletka, kt. dej rozvija a zároveň zauzľuje
2.	KOLÍZIA (zápletka)
3.	KRÍZA (vyvrcholenie)
4.	PERIPETIA (obrat v deji)
5.	KATASTROFA (rozuzlenie) - konflikty sa ukončia buď kladným alebo záporným riešením
Spojením viacerých románov do celku vznikajú dilógie, trilógie a románové cykly 
(H. de Balzac: Ľudská komédia)
Rozsiahle románové zobrazenie významnej etapy vo vývine spoločnosti sa nazýva epopeja 
(L. N. Tolstoj: Vojna a mier)

Vývin románu:
•	ANTIKA: Prvý román (premena eposu na prozaický žáner) - Dafnis a Chloé (ľúbostná tematika)
•	STREDOVEK: stredoveký rytiersky epos – z  jeho parodovania
•	RENESANCIA: pikareskný román – vzniká z parodovania a prehodnocovania stredovekého rytierského eposu. Hl. postava - šibal, ktorý sa vyznačuje chytráctvom a podnikavosťou.

rozdiel: epos <-> román 
epos - postavy, význam sú z mýtov a povestí
 - zaznamenáva národnú minulosť
 - veršovaná epika
román – vychádza zo skúsenosti autora, reálne postavy
-	 témy zo súčasnosti
-	neveršovaná epika

•	OSVIETENSTVO (klasicizmus): vychovný a filozofický román - aj naďalej je ústredným motívom dobrodružstvo. Vo Voltairovom románe Candide hlavná postava putuje z miesta na miesto, zažíva pritom neprijemné zážitky (nechýba humor a zábavná zložka)
-	vznik prvého slovenského románu (Bajza – René mládenca príhodi a skúsenosti)

•	ROMANTIZMUS:  V romantizme Historický román (V. Hugo – Chrám Matky Božej)
-	Hrdina je vínimočná osoba (tulák, zločinec, vyvrheľ spoločnosti)
-	Búri sa proti spoločnosti a nechce sa jej pripôsobiť a tak sa nakoniec uzavrie do seba

•	REALIZMUS:  vrchol románovej tvorby: Balzac, Tolstoj
 19.st. 
začína prehlbovať opis duševného stavu => vznik psychologického románu.

V 20. storočí, najmä k jeho koncu, sa román ako žáner dostal do krízy (vznikajú názory že, román neposkytuje dosť možností vytvoriť skutočný obraz človeka a jeho duševného sveta) 
=> vznik nových typov románu, napr. nový román(antiromán)
(A. Robbe-Grillet - Gumy)

Druhy románu:
Podľa témy rozlišujeme:
1.	DETEKTÍVNY: Je založený na hľadaní, pátraní po pravde. Nosným pilierom deja je objasňovanie nejakého zločinu. (Agatha Christie : Poirot, Slečna Marplová)

2.	DIEVČENSKÝ: Tento typ románu sa venuje témam a postavám blízkym najmä ženskému čitateľovi. (Anna zo Zeleného domu)

3.	BIOGRAFICKÝ: Je to životopisný román, kde autor zobrazuje život niekoho iného.

4.	AUTOBIOGRAFICKÝ: Autor zobrazuje svoj vlastný životopis. (Erich Maria Remarque : Na západe nič nové... )

5.	DOBRODRUŽNÝ: Je založený najmä na zaujímavých udalostiach, napätí, nevšedných príhodách. (Karl May : Winnetou)

6.	SCI-FI: Inak známy aj pod pomenovaním vedecko-fantastický román. Vystupujú tu vymyslené postavy, veci, javy... (Jules Verne : Cesta na Mesiac)

7.	CESTOPISNÝ: Opis života a kultúry iných krajín a cesty po nich.

8.	SOCIÁLNY: Tiež nazývaný spoločenský. Autor v ňom rieši problémy spoločnosti (ľudu) a zároveň poukazuje na život obyčajných ľudí (Jozef Cíger-Hronský : Jozef Mak)

9.	PSYCHOLOGICKÝ: Autor v ňom zobrazuje psychickú stránku postáv, ich vnútorný stav, prežívanie pocitov, atď. (F. M. Dostojevskij: Zločin a trest)

10.	FANTASY: Zobrazujú prvky, ktoré sa nezhodujú s realitou, zobrazené javy neexistujú. Neodohráva sa v reálnom čase a priestore. (J.K. Rowling: Harry Potter)

Podľa povahy diela:

1.	REÁLNE MOŽNÝ (román - skutočnosť): dielo môže obsahovať realistický, skutočný príbeh, ktorý neprekračuje hranice reality. Spoločensky, cestopisný, román lit. faktu

2.	NEREÁLNY (román - výmysel): prekračuje hranice reality, obsahuje prvky fantastiky a uprednostňuje románovú fikciu pred každodennou skutočnosťou. Dobrodružný, utopický, sci-fi román

Podľa časového určenia deja: 

1.	HISTORICKÝ: V tomto type románu sa autor vracia do minulosti. Zobrazuje určitú historickú udalosť a postavy. V historickom románe môžu okrem skutočných postáv, vystupovať aj fiktívne, resp. autorom vymyslené postavy. (Ladislav Nádaši Jége – Adam Šangala, V. Hugo - Chrám Matky Božej)

2.	ZO SÚČASNOSTI: súčasný román môže vykreslovať vnutorný stav jednotlivca ( psychologický) alebo postavy z rozličných sociálnych prostredí (rytiersky, šlachtický, aristokratický, dedinský, mestský...) 

3.	UTOPICKÝ: filozofický základ – zasadený do ideálneho prostredia (T. Campanella - Slnečný štát)

Podľa výpovednej formy:
 
1.	ROMÁN V LISTOCH: B. Stoker (Drakula) 
2.	ROMÁN VO FORME DENNÍKA: Goethe (Utrpenie mladého Werthera) 
3.	DIALOGICKÝ ROMÁN: Balzac
4.	ROMÁN VO FORME CESTOPISU: cestovateľské zápisky – Simonides (Väznenie, vyslobodenie a putovanie)

Podľa lit. smerov: 

1.	RENESANČNÝ: Pôvod vo Francúzsku. Predstavitelia odmietajú náboženstvo - návrat k tzv.pozemskému životu. Po nástupe humanizmu a renesancie, spisovatelia napodobňujú antickú literatúru a diela vychádzajú v latinčine (neskôr v národných jazykoch). 
Racionalizmus - viera vo vlastný rozum
Senzualizmus - zmyslové vnímanie
Individualizmus - význam jednotlivca
F. Rabelais (Gargantua a Pantagruel), M. de Cervantes (Dômyselný rytier Don Quijote de la Mancha)

2.	SENTIMENTÁLNÝ: sentimentalizmus – filozofický a literárny smer, v popredí sú city, citové zážitky, súcit k biednym a utláčaným  

3.	ROMANTICKÝ: subjektivizmus - snaha zachytiť vnútorné pocity, nálady, dojmy. Autor zväčša vkladá do svojej postavy autobiografické  črty (autoštylizácia), je preňho prostriedkom na vyjadrenie vlastných názorov a pocitov. Uplatňuje sa tu „harmónia kontrastov“(krása a ošklivosť).   
V. Hugo (Chrám Matky Božej)
4.	REALISTICKÝ: Francúzsko, V tomto období vrcholí priemyselná revolúcia, nastáva zmena v myslení človeka. Predmetom zobrazovania sa stal všedný, konkrétny svet – každodenný život podľa vlastnej a spoločenskej skúsenosti. 
H. de Balzac (Otec Goriot), L. N. Tolstoj (Vojna a mier)
5.	NATURALISTICKÝ: z lat. natura=príroda, vzniká vo Francúzsku. Ukazuje človeka ako produkt prostredia a zameriava sa na záporné stránky jeho života (alkoholizmus, prostitucia a pod.). Človek sa necháva viesť osudom a prepadá depresiam a niekedy aj smrti. Typické sú tzv. “obrazy hnusu”
E. Zola (Nana)
6.	EXPERIMENTÁLNÝ: Odklon od tradičného objektívneho opisu a skutočnosti. Porušovanie rozdielov medzi epikou a lyrikou. Uvoľňovanie kompozície, motívy nenasledujú za sebou v príčinnom slede, rozprávač často splýva s postavami, nemá dramaticky rozvinutý dej, často nemá dej vôbec
J. Joyce (Ulysses) 
7.	MODERNISTICKÝ: V období modernizmu sa román otvára všetkým sféram spol. života, no zároveň aj viac subjektivizuje a priberá nové, niekedy značné protichodné názory a pohľady na isté javy. 
M. Proust (Hľadanie strateného času)
8.	POSTMODERNISTICKÝ: V druhej polovici 20. stor. modernizmus vystriedal postmodernizmus. Autori už nepíšu pre úzky okruh čitateľov, ale pre všetky typy. Začal sa približovať štruktúre populárnej literatúry. 
U. Eco (Meno Ruže)
Podľa kompozičných postupov:
1.	RETROSPEKTÍVNY: L. Mňačko (Smrť sa volá Engelchen)
2.	REŤAZOVYTÝ: J. C. Hronský (Jozef Mak)
3.	PÁSMOVITÝ: George R. R. Martin (Hra o tróny)
4.	CHRONOLOGICKÝ

Nový Román:
•	antiromán, ktorý vznikol v prvej polovici 50. rokov vo Francúzku je osobitný druh románu
•	popiera zakladné vlastnosti klasického románu - ucelený dej a epického hrdinu
•	Dejovosť je oslabená, text má statický charakter
•	ostro vystupovali proti psychologizovaniu a autorskému komentáru
•	postava stráca niekdajšie presné konturi, dokonca aj meno,
•	v texte sa často nachádzajú iba gramatické postavy („on“, „ona“, „ja“),
•	nový román buduje svoju epiku na zachytení istých zachvevov ľudskej psychiky
•	namiesto deja uprednostňuje akýsi „antidej“, resp. útržky deja,
•	Krédom tvorcov nového románu je racionálne písanie bez uplatnenia fantázie
•	Uplatňuje sa oko kamery a dialóg, zásadne sa odmieta vnútorný monológ, lebo zakrýva udalosť
•	Román nechce zabávať, napĺňať túžbu po úniku. Zo zábavnej funkcie predstavitelia nového románu preberajú napr. kriminálnu zápletku alebo tajomstvo
•	N. Sarrautová,  A. Robbe-Grillet, P. Jaroš (Zdesenie), R. Sloboda

Najznámejšie slovenské romány
Klasicizmus 
•	Jozef Ignác Bajza – René mládenca príhodi a skúsenosti (dobrodružný román) – prvý slovenský román
Romantizmus 
•	Jozef Miloslav Hurban – Olejkár (romantický román) 
Realizmus 
•	Svetozár Hurban Vajanský – Letiace tiene (realistický, spoločenský román) 
•	Janko Jesenský – Demokrati (humoristicko-satirický román) 
Medzivojnová literatúra 
•	Ladislav Nádaši Jégé – Adam Šangala (historický román) 
•	Gejza Vámoš – Atómy Boha (filozofický román) 
Povojnová literatúra 
•	Ladislav Ťažký – Amenmaria (autobiografický román s vojnovou tematikou) 
•	Rudolf Jašík – Námestie svätej Alžbety (román so židovskou tematikou) 
•	Ladislav Mňačko – Smrť sa volá Engelchen (retrospektívny román) 
•	František Hečko – Červené víno (generačný román) 
•	Peter Jaroš – Tisícročná včela (román magického realizmu, regionalizmu) 
•	Rudolf Sloboda – Rozum (postmodernistický román)