23. Lyrická poézia
Poézia je básnická tvorba, umelecký slovesný prejav písaný veršom.
V 60. rokoch 20. storočia začína do poézie prenikať svetová avantgarda. Obaja básnici (Rúfus, Válek) mali podobné témy v tvorbe: vojnové témy, domov, rodný kraj, detstvo, rodičia, láska, kritika negatívnych javov v spoločnosti (klamstvo, pokrytectvo, honba za majetkom).
Rúfus – je viac citový, jeho poézia je osobitá, plná kresťanského humanizmu, menej reaguje na vtedajšie spoločenské udalosti
Válek – viac píše pre spoločnosť, jeho poézia je aktuálna, veľmi originálna

Milan Rúfus
Rúfus patrí medzi najvýznamnejšie osobnosti slovenskej poézie. Narodil sa 10. decembra 1928 v Závažnej Porube na Liptove. Vyštudoval slovenčinu a dejepis na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde v rokoch 1952-1989 prednášal dejiny slovenskej a českej literatúry. Dva roky (1971-1972) pôsobil na univerzite v Neapole. Diela Milana Rúfusa vyšli v 20 svetových jazykoch. Prvé básne publikoval v časopisoch Prameň, Nový rod, Mladá tvorba a Borba. Debutoval básnickou zbierkou Až dozrieme, ktorá znamenala výrazný posun dobového chápania poézie. Najväčší úspech dosiahli jeho Modlitbičky. Jeho tvorbu ovplyvnil symbolizmus. Inšpiroval sa slovenskou ľudovou slovesnosťou a dielami viacerých slovenských maliarov. Okrem tvorby pre dospelých sa venoval tiež písaniu kníh pre deti a mládež. Tvorbou patrí k najvýraznejším básnickým zjavom. 
Predstavil sa ako básnik s autonómnym pohľadom na životné a morálne hodnoty ľudského konania, na lásku, pravdu, krásu, utrpenie i tragiku človeka i sveta druhej polovice 20. storočia. Veľmi vnímavo a citlivo hľadá zmysel a podstatu ľudského života. Hlboko načrel do jeho starostí, bolestí, neistôt, radosti, šťastia i vzdoru. Je to poézia vysokých ideových, morálnych a estetických hodnôt zakotvená v mnohorozmernom priestore ľudského sveta.

Základné znaky jeho básnickej tvorby:
-	obraz jednoduchého človeka
-	obraz človeka spojeného s detstvom
-	obraz človeka spätého s prírodou
-	obraz človeka naplno spätého s kresťanstvom a vierou
-	ohrozenie človeka
-	bolesť lásky
-	materinská láska – najvyššia hodnota
-	bohatá poetickosť

AŽ DOZRIEME:
Znamenala veľký posun vo vývoji slovenskej poézie po roku 1945. Po množstve schematických básnických zbierok prišla zbierka, ktorá priniesla nové hodnoty a nové témy, priniesla veľké oživenie do slovenskej poézie. Zbierka obsahuje básne o otcovi, mame, o rodnom domove, kraji, o druhej svetovej vojne, o aktuálnych spoločenských a politických udalostiach. Dôležité miesto v celej zbierke majú kresťanské motívy, ktoré sa vyskytujú napokon v celej tvorbe M. Rúfusa. V uvedenej básnickej zbierke autor nadviazal na tradíciu symbolizmu a neosymbolizmu. Najznámejšie básne uvedenej zbierky sú napr. básne: Vyznanie lásky, Otec, Pieseň o tkáčke, Rakvy z Vietnamu.

CHLAPEC MAĽUJE DÚHU:
Úprimné a bolestivé výpovede mladého človeka o sebe a o svete, ktorý ho obklopuje.

ZVONY:
Zbierka priniesla typické rúfusovské témy: obraz jednoduchého, prostého človeka, človeka, ktorého celý život je ovplyvňovaný detstvom a rodinou, ktorý je naplno spätý s prírodou. Zbierka sa vyznačuje smútkom, skepsou a úzkosťou z ťažkých životných situácií. Autora ťaží najmä nepokoj zo smrti, z chorôb, z márnivosti života. Najznámejšími básňami z uvedenej zbierky sú básne: Príslovia, Pod zvonom, Michelangelo.

ĽUDIA V HORÁCH:
Báseň – pásmo. Vznikla zaujímavým spôsobom, vznikla ako výklad fotografií M. Martinčeka. V centre jej pozornosti je človek, ktorý je naplno spätý s horskou krajinou, ktorého život je naplnený poznávaním prírody, hlbokým prežívaním spätosti s ňou.

STUDNIČKA:
Básnická zbierka predstavuje autorov návrat do detstva. Je lyrickým dialógom autora a dieťaťa. Autor v ňom konfrontuje svoju životnú skúsenosť so stále prítomným zázrakom detského vnímania sveta a života. Jadrom básnickej zbierky sú detské otázky pre dospelých a detské videnie sveta dospelých.

MODLITBIČKY:
Básnická zbierka, ktorá patrí medzi najznámejšie autorove diela. Vychádza z autorovej neochvejnej kresťanskej viery a predstavuje autorove modlitby. Modlitby autor určil predovšetkým deťom.

Miroslav Válek
Miroslav Válek (1927-1991) bol významným predstaviteľom modernej slovenskej poézie. Svojou tvorbou nadviazal na avantgardné smery. Jeho básne sa vyznačujú originálnymi metaforami, personifikáciami, slovnými a zvukovými hrami. Jeho básne majú premyslenú konštrukciu a mozaikovú výstavbu. Väčšinou sa zaoberá vnútorným svetom a pocitmi človeka jeho problemánie smútkom a sklamaním. Jeho básne sú o láske, o sklamaní z nenaplnenej lásky, o vzťahu medzi mužom a ženou. Tieto sú charakteristické znaky aj jeho prvých zbierok Dotyky a Príťažlivosť. Snažil sa, aby poézia nebola samoúčelná. Každá báseň má mať myšlienku, má osloviť čitateľa.

DOTYKY:
Jablko - rozchod - problém v komunikácii, jablko môže symbolizovať hriech, ktorý sa prevalil, dynamika - opakovanie chýb, i keď vždy iných, nezrelosť ľudských duší pre vzťah -zelené jablko
Nite - hovorí o nitiach, čiže vzťahoch medzi ľuďmi, to, čo bolí, by malo ostať skryté; rozor citu a rozumu -keď mi milovaná osoba ublíži, snažím sa na to pozerať rozumom, potlačiť smútok -sú tu iní ľudia, ktorí mi tu lásku dajú- tešiť sa zo života
Smutná ranná električka - depresívna báseň, normálny život normálneho človeka, komplikovanosť vzťahov; súčasťou človeka je i smútok

PRÍŤAŽLIVOSŤ:
Prepája osud človeka s modernou dobou, ktorá môže pôsobiť až desivo. Vracia sa tu k 2.sv.vojne.
Domov sú ruky, na ktorých môžeš plakať - príbeh z obdobia prvých rasistických konfliktov, zvrátenosť doby a hodnôt; protivojnová báseň, historické fakty - 1938 - zmeny na hraniciach nášho štátu, opisuje židovské transporty a koncentračné tábory, zaujímavý štýl - prozaické texty spolu s reflexiou, rôzne motívy: ruky, domov…, politické a spoločenské problémy - veľmi aktuálne

NEPOKOJ:
Zabíjanie králikov - „všetci umierajú rovnako rýchlo a bez slova“ -o humánnosti, ľuďoch, príde ku klietke, hladí králika, lichotí mu a v tom ho udrie, nevyberá si odrodu, druh - zabíja každého, koncentračné tábory =>zverstvá ľudí na ľuďoch, človek robí absurdné veci -zámerné zlo