22. Dráma ( slovenská tragická dráma 20. storočia, I. Stodola – Bačova žena, J. B. Ivan – Matka, I. Bukovčan – Kým kohút nezaspieva)
Dráma 
-	termín dráma (gréc. draó – činiť, konať, uskutočňovať) sa v rámci dramatického umenia používa v dvoch významoch. V širšom význame pomenúva literárny druh, ktorý je rovnocenný s lyrikou a epikou; v užšom je názvom pre samostatný dramatický žáner (prechod medzi tragédiou a komédiou)
-	jej základy sa položili v antike (Sofokles – Kráľ Oidipus, Antigona, Euripides, Aischylos, Aristofanes – Gréci, Plautus – Komédia o hrnci – rímska lit., v H a R – Shakespeare, v klasicizme – Moliere, Corneile). Vznikla v starovekom Grécku z náboženských osláv Dionýza, boha vína, úrody a plodnosti. Z týchto slávností, no najmä z chórových piesní, sa vyvinula grécka dráma.

-	Základnou vlastnosťou drámy ako literárneho druhu je dialogická forma. Dialóg je nositeľom napätia. Musí byť dramatický a charakterotvorný a taktiež musí obsahovať prvky hovorovosti, keďže sa píše pre hercov. 
-	Ďalšou vlastnosťou textu drámy je požiadavka dramatického konfliktu. Špecifikum drámy ako lit. druhu spočíva v tom, že je určená na scénickú realizáciu. Chýba tu autorov rozprávačský jazyk, príznačný pre epiku, v ktorom sa hodnotí vnútorný stav hrdinov, opisujú sa okolnosti deja atď.
-	Svojou príbehovosťou je bližšie k epike ako lyrike. Kým epické dielo je v čase rozprávania ukončené, dram. dielo predstavuje situáciu v prítomnosti (je pre ňu príznačný prítomný čas). Keďže celý príbeh sa odohráva vo vymedzenom čase, dráma si pomáha skokmi, ktoré uskutočňuje prostredníctvom obrazov, dejstiev.
-	Dráma ako lit. druh je postavená na sujete, má záväzné zákonitosti výstavby textu. Okrem lit. textu (scenár) sa využívajú zvukové prostriedky, pohybová zložka a iné prostriedky (dekorácia, rekvizity, svetlo, zvuk a hudba).
-	Dráma ako základný žáner dramatickej tvorby poznáme od 19. storočia. Viac sa zameriava na vážne než komické situácie. Z obsahového hľadiska tvorí prechod medzi tragédiou a komédiou. Jej zrod sa viaže na obdobie kritického realizmu v literatúre. Tragédia a komédia poskytovali iba jednostranné zobrazenie spoločnosti a soc. pomerov. Dráma sa sústreďuje na vykreslenie obyčajných ľudí, závisiacich od spoločenských pomerov. Autori sa tak usilujú vytvárať isté typy postáv, viazaných na určite prostredie, soc. skupinu. Väčšina diel má vážny obsah. V dráme sa pod vplyvom realistického zobrazenia skutočnosti uvoľňuje aj kompozičná výstavba deja. Do popredia sa dostáva psychologizácia postáv.

Dramatické žánre:
-	Komédia – dramatický žáner, v ktorom sa konflikt medzi postavami rieši humorne, pracuje so situačným humorom – napr. Moliere: Lakomec,
-	Tragédia – dramatický žáner, konflikt deja sa nedá vyriešiť iným spôsobom ako smrťou postavy alebo postáv (W.
-	Shakespeare: Hamlet, I. Stodola: Bačova žena),
-	Dráma – dramatický žáner, v ktorom je závažný konflikt, ale dá sa vyriešiť inak ako smrťou hlavnej postavy, na rozdiel od tragédie má rozuzlenie, kde sa konflikt rieši napr. kompromisom (J. Barč-Ivan: Matka),
-	Hybridné dramatické útvary - tragikomédia, fraška, muzikál, gag (malý humorný dramatický útvar, prináša hyperbolicky upravenú situáciu zo života, výrazne využíva mimiku a gestikuláciu),
o	Balet – hra vyjadrená prostredníctvom tanca,
o	Opera – cez spev a hudbu bez hovorenia,
o	Opereta – slovo, spev, tanec

	
	
V súčasnosti je dráma východiskom pre svojský systém dram. umení, ktoré možno rozčleniť na štyri kategórie (podľa zrakového (vizuálneho) a sluchového (audiálneho) princípu):
1. Divadlo – audio-vizuálne umenie s dôrazom na sluchové vnímanie, pričom zrakové vnímanie je druhotné.
2. Film – technické audio-vizuálne umenie. Prvotným princípom je zrakové vnímanie, druhotným sluchové.
3. Televízna hra – tech. audio-vizuálne umenie. Prevahu má sluchový princíp ako v divadle. Má širokú škálu akustických prostriedkov ako rozhlas.
4. Rozhlasová hra – tech. audiálnym umenie bez možnosti využitia zrakového princípu.
Kompozícia drámy: 
-	Vonkajšia:
o	 Dejstvá 
o	 Scény – výmena osôb
o	 Výstupy – zmena počtu osôb  
-	Vnútorná
o	 expozícia 
o	 kolízia 
o	 kríza 
o	 peripetia
o	 katastrofa 

Slovenská tragická dráma  20.teho storočia 
-	Úplné začiatky slov. divadelníctva siahajú do obdobia klasicizmu. Prví priekopníkmi divadelníctva na Slovensku boli Gašpar Fejérpataky-Belopotocký a Ján Chalupka. Obaja boli vynikajúci znalci drámy, napriek tomu sa stretli s mnohými ťažkosťami, a tak začiatky slovenského divadla sa stali nesmierne ťažkým: neexistovali divadlá a neboli divadelné krúžky a spolky, ktoré by uskutočnili divadelné predstavenia. 
-	Takmer o sto rokov neskôr, po skončení prvej svetovej vojny sa dráma a profesionálne slov. divadlá stretli s podobnými ťažkosťami ako prví predstavitelia dramatickej tvorby v slov. literatúre. Následkom vojny boli zničené viaceré divadlá a zostalo tu iba málo hercov, režisérov, dramaturgov. Všetky tieto okolnosti spolu s nedostatočným finančným zabezpečením zapríčinili , že rozvoj drámy zaostával za poézio a prózou. 
-	V prvej polovici 20. st. boli postavené tri profesionálne divadlá ( v Bratislave, v Košiciach a v Nitre), preto, okrem hier J. Gregora-Tajovského, dostali priestor aj dramatické diela Ivana Stodolu. Stodola sa významnou mierou pričinil o rozvoj slov. dram. tvorby. Najznámejším Stodolovým dielom je satirická hra Jožko Púčik a jeho kariéra. K úspešným divadelným hrám Ivana Stodolu patrí aj tragédia Bačova žena, v ktorom hrdinka hry sa dostáva do zúfalej situácie, z ktorej nenachádza iné východisko, ako smrť. 
-	Ďalším vynikajúcim dramatikom medzivojnového obdobia bol Július Barč-Ivan. Jeho najúspešnejšia hra Matka má tragické zakončenie. Je to príbeh matky a jej dvoch synov, ktorí sa nenávidia. Matka napokon obetuje vlastný život, aby zabránil bratovražde. 
-	Po druhej svet. vojne dramatická tvorba prekonala podobný vývin ako po prvej svet. vojne. Tento proces však bol veľmi pomalý, keďže súvisela od politickej situácie. Pritom divadelná tvorba ako dôležitý prostriedok ovplyvňovania verejnej mienky bola po roku 1948 pod väčším ideologickým dozorom než ostatné lit. druhy. 
-	K tomu sa pripočítalo aj fakt, že dramatická tvorba bola vždy viac závislá od finančnej podpory štátu, následkom čoho vzniklo menej kvalitných divadelných hier. Najmä v 50-tych a v 70-tych rokoch (v období kultu osobnosti a v prvých rokoch normalizácie), kedy vzniklo veľa schematizmom poznačených podpriemerných diel. 
-	Napriek ideologickému nátlaku politickej moci sa mnohým autorom podarilo vytvoriť hodnotné dramatické diela.
-	Približne o desaťročia neskôr stúpil do lit. Ivan Bukovčan. Patril k významným osobnostiam slov. dram. tvorby. Jeho vrcholné dielo je tragikom. Pštrosí večierok, v ktorom poukázal na tých, ktorí videli štátom nespravodlivo odsúdených a obvinených, avšak zvolili “pštrosiu“ politiku. V dráme Kým kohút nezaspieva zobrazuje osud desiatich rukojemníkov, ktorí si musia zvoliť ktorý z nich bude popravený.
-	Vyvrcholením opozičnej drámy bola dramatická tvorba Petra Karvaša. Jeho diela mali mimoriadne kritický charakter. Pomocou irónie humoru a satiry kritizoval rozličné negatívne javy soc. spoločnosti a poukázal na deformácie v medziľudských vzťahoch.
-	Koncom 60-tych rokov sa začala úpadok moci KSČ. V tomto období sa sformovali v Bratislave dve nekonvenčné divadlá: Divadlo Satinského a Lasicu a Radošinské naivné divadlo. Vedúci osobnosti divadiel boli Milan Lasica, Július Satinský a Sanislav Štepka. Títo autori vytvorili rad kvalitných hier, ktorými ovplyvnili celé generácie divákov, najmä mladých. Z nich mnohí sa stali vynikajúcimi hercami a dramatikmi, ktorí dodnes majú pred sebou vytýčený hlavný ciel divadla: poučiť, rozosmiať a rozplakať.
Ivan Stodola – Bačova žena
Tvorba 
-	Ivan Stodola sa významnou mierou pričinil o rozvoj slovenskej dramatickej tvorby a divadelníctva v medzivojnovom období. Svojimi dielami nadviazal na realistické tradície slovenskej literatúry. Pomocou humoru, satiry a grotesky poukázal na chyby, nedostatky a deformácie spoločnosti v medzivojnovom období. Vytvoril celý rad figúrok z malomestského prostredia, pomocou ktorých zosmiešnil meštiacku nadutosť, hlúposť a zaostalosť.
-	Písal komédie, satirické hry, tragédie a historické hry.
Bačova žena
-	Hl. myšlienka - autor v tomto diele vyzdvihuje najmä Evinu materinskú lásku a obetavosť a kritizuje vtedajšiu spoločnosť. Takže rozoberá hlavne sociálne príčiny. Dáva do popredia poznanie, že ani peniaze nedokážu vrátiť stratené šťastie a rodinu. V diele sa nachádzajú tiež rôzne sociálne motívy, napríklad keď autor opisuje ťažký život Evy s Ondrejom, potom po jeho odchode, ťažký život samej Evy len s dieťaťom, alebo opisuje namáhavú prácu Ondreja v bani.
-	Znaky drámy: delenie na tri dejstvá, repliky, ekokrpka 
-	Tragickosť: hl. hrdinka Eva prišla o svojho muža, neskôr sa objaví ale chce jej vziať dieťa, deti má dve a je znova vydatá, nakoniec spácha samovraždu – pretože terajší a bývalý muž si chcú deti rozdeliť, utrpenie pracujúcich v baniach (Ondrej) 
-	Dej:
o	Tragédia sa skladá z troch dejstiev. Prvé dejstvo sa odohráva v biednej, ale čistej izbe, kde býva bača Mišo so ženou a s dvoma synmi, druhé dejstvo v kaštieli, tretie v noci na salaši medzi vysokými vrchmi.
o	Eva je ženou baču Miša. Mišo je jej druhý manžel, prvý, bača Ondrej Muranica odišiel pred rokmi do Ameriky. V bani, kde pracoval, došlo k výbuchu a Eva dostala oznámenie od spoločnosti, že jej manžel zomrel pri nešťastí. Eva má dvoch synov – Ondríka z prvého a Miška z druhého manželstva.  
o	Rodina žije na svätojurskom panstve v chudobe, skromne, ale v šťastí a porozumení. Ich pohodu narúša jedine nenávisť Evinej bývalej svokry, ktorá jej nevie odpustiť, že sa znovu vydala. Je presvedčená, že jej syn nezomrel, veď jeho mŕtvola sa nenašla. 
o	Svätojurské panstvo kúpil akýsi „Amerikán“. Po príchode nového pána v ňom Eva spozná svojho prvého manžela (mŕtveho). Ondrej sa nasťahuje do kaštieľa a celý majetok dá prepísať na Evino meno. Zoberie si k sebe aj matku, dáva pohostiť celé služobníctvo. Zavolá si starého baču a spolu spomínajú na roky, ktoré strávili medzi horami. 
o	Dá si zavolať Miša, a aby sa ho zbavil, navrhuje mu, že mu zaplatí cestu do Ameriky, vybaví slušnú prácu a ešte pridá aj šek na pätnásťtisíc dolárov. On súhlasí, ale iba ak pôjde s Evou.
o	Ondrej rieši situáciu kruto: vyháňa Miša z panstva a zbavuje ho miesta baču. Zdesená Eva sa vyberie za ním do kaštieľa prosí ho o zmilovanie. Ondrej sa jej vyhráža, že jej zoberie syna. Žiada ju, aby sa k nemu vrátila. Eva sa mu snaží vysvetliť, že nemôže opustiť Miša, ktorý ju zachránil pred biedou a je dobrým otcom obidvom deťom. Ondrej porozpráva Eve, že pri výbuchu v bani stratil pamäť. Nemal pri sebe žiadne doklady, iba svoje našetrené peniaze. Pamäť sa mu vrátila až po rokoch, pri železničnom nešťastí. Prvou loďou sa vybral domov. Chcel Evu prekvapiť a zastavil sa na pozemkovom úrade, aby jej za našetrené peniaze kúpil aspoň kúsok role. Na úrade sa dozvedel, že za toľké peniaze môže kúpiť celé svätojurské panstvo, ktoré je práve na predaj. Tak sa stal majiteľom kaštieľa a celého panstva i so služobníctvom. 
o	Eva je zmätená a nešťastná, nevie čo má robiť. Majetok a bohatstvo nechce, jej najväčším pokladom sú synovia. Miša však zožiera žiarlivosť, a keď ho Eva prosí, aby spoločne odišli do Ameriky, vyhlási, že on sa už rozhodol – odíde a zoberie aj syna Miška a ona nech si zostane na svojom panstve.  V tom prichádza aj Ondrej a oznamuje Eve, že syn Ondrík je u neho a nemieni ho už Eve vrátiť. Medzi chlapmi sa strhne bitka. Eva, ktorú sa žiarliví muži chystali pripraviť o oboch synov, spácha samovraždu – prekole sa nožom. Jej posledné slová sú: „Teraz ma už obidvaja máte.“

-	Hlavné postavy: 
o	 Eva – žena zničená životom, túži po pokoji pre seba a svoje deti, starostlivá a pracovitá, po návrate „mŕtveho“ si nevie zvyknúť na novú situáciu. Chlapi na ňu naliehajú – ona spácha samovraždu po tom ako sa jej vyhrážajú, že jej vezmú deti 
o	 Mišo – bača, Evin druhý manžel, postaral sa o Evu, keď bola na pokraji so silami, vychovával jej syna z prvého manželstva, keď dostal možnosť odísť chcel, aby išla s ním 
o	 Ondrej – prvý manžel Evy, otec Ondrejka, odišiel za prácou do Ameriky aby sa mohol postarať o rodinu, stratil pamäť, po čase sa vracia na Slovensko, je veľmi štedrý, Eve daruje majetky, tlačí na ňu aby pri ňom ostala, nakoniec chce len syna 
Július Barč Ivan - Matka
-	Do literatúry vstúpil v polovici 30. rokov hrami, ktoré majú sociálnu osnovu, no menej výraznú ideovú líniu. Dramatickými osobami sa priblížil k typu expresionistickej drámy, hoci sa nevzdával ani pozícií kresťanského humanizmu. Ako prvý zo slovenských dramatikov sa odvážil vysmiať sa karieristom nového režimu, korupčníctvu a poukázať na všetky negatívne javy toho obdobia. Až do oslobodenia bol jediným sústavne píšucim slovenským dramatikom, raziacim kvalitou svojej tvorby nové cesty drámy.
-	 Zaradil sa k autorom, ktorí sa usilovali prekonať tradície domáceho literárneho vývinu a priblížiť slovenskú dramatickú tvorbu k snahám svetovej literatúry. Ako prozaik sa primkol k moderne a ozvláštňoval svoje novely sujetovo i štylisticky. Patrí k najvýznamnejším dramatikom expresionistickej orientácie. Pokúsil sa tiež o satirický žáner s politicky aktuálnym kritickým ostrím, neskôr sa obrátil k žánru tragédie, pokúšal sa o typ filozofickej drámy. Humanistické cítenie ho viedlo k spracúvaniu sociálnych a politických tém a natrvalo u neho prevládal etický zreteľ.
-	Zachytáva aj motívy ľudskej osamotenosti a konfliktnosti v rodine. Vyhovovala mu forma drámy s tragickými prvkami. Celá jeho dramatická tvorba je preniknutá ideou boja o lepšieho a čistejšieho človeka.
Matka 
-	Hlavná myšlienka: Psychologická dráma matky, ktorá chce zabrániť, aby jeden syn zabil druhého.
-	Znaky drámy: dielo je rozdelené na tri dejstvá, repliky, ekokrpka 
-	Hlavné postavy:
o	 Matka (Anna Pavlíčka) – vdova, má schopnosť vidieť čo sa stane jej najbližším. Ľudia v dedine ju nemajú radi, myslia si, že je bláznivá, ale jej je to jedno. Milovala svoje deti. 
o	Jano – mocný, tvrdý chlap. Keď jeho brat odišiel do Ameriky potešil sa, lebo mu zostala aj bratova časť dedičstva po otcovi. 
o	Paľo – bol mierny a poslušný. Miluje Katu aj keď ona po jeho odchode do Ameriky začala chodiť z Janom. 
o	Suseda, Kata
-	Dej: 
o	Dej sa odohráva v chudobnej baníckej chalupe. V pokojný podvečer matka sedí pri stole a čaká na staršieho syna Jana, kým príde zo šichty. Navštívi ju suseda a matka jej rozpráva o svojich predtuchách. Po odchode susedy sa jej zjaví obraz mladšieho syna, ktorý sa vracia z Ameriky. Medzi jej synmi boli vždy napäté vzťahy, Jano sa už cíti pánom domu a svojho brata Paľa nemal veľmi rád. Matkina predtucha sa splnila. Paľo sa vrátil živí a zdravý. Namiesto peňazí však priniesol iba darčeky, mame modlitebnú knižku a Janovi nôž. V ďalšej vidine sa matke objaví hrozná scéna, zdá sa jej, že Jano zabije brata. V obavách pred zhoršením vzťahov medzi bratmi nahovára matka Paľa aby radšej odišiel, aby predišiel nešťastiu.
o	Bratský vzťah narúša aj vzťah ku Kate. Bola Paľovým dievčaťom pokým neodišiel do Ameriky, vtedy mu ju Jano prebral. Kata však násilníckeho Jana nemá rada a v kútiku srdca stále miluje Paľa. Potajme naňho myslí a príde ho pozvať na zábavu, a ponúka mu aj prácu u svojho otca na gazdovstve. Matka tuší katastrofu a preto v snahe ochrániť Paľa ho posiela preč. Zdá sa, že situácia sa upokojila. Paľo a Kata si našli spoločnú reč a chystajú svadbu. Paľo to príde oznámiť matke. Jana ovládne žiarlivosť, zlosť a nenávisť a agresívne zaútočí na brata, siahne aj na nôž, ktorý mu Paľo daroval. Zúfalá matka chce zabrániť bratovražednému boju. Postaví sa medzi nich a Jano nechtiac zabije vlastnú matku.
o	Až teraz sa prejaví pravý charakter bratov. Paľo chce vziať vinu na seba a ísť za brata do väzenia, Jano však v poslednej scéne pochopí svoj čin a prizná sa k vražde.
Ivan Bukovčan – Kým kohút nezaspieva
Tvorba: 
-	Začínal ako filmový recenzent ešte v čase vysokoškolských štúdií. Vzťah k divadelnému a filmovému umeniu ovplyvnil jeho pražský pobyt (predstavenia E. F. Buriana, Voskovca, Wericha). V prvej fáze tvorivej aktivity v povojnových rokoch sa venoval hlavne publicistike a reportážam z ciest, v povojnovom období sa pokúšal zachytiť vojnou zničenú Európu.
-	Jeho dramatický debut – veselohra Surovô drevo (1954) je poznačená schematizmom. V 60. rokoch sa angažoval hlavne vo filmovej a televíznej scenáristike, ako aj dramatike, ktorá prevláda v poslednej etape jeho tvorby po roku 1967. Zaradil sa k hlavným tvorcom tohto žánru, pričom staval najmä na psychologicky prekreslených charakteroch. Ako dramaturg pracoval na námetoch a scenároch, adaptoval cudzie námety vo filmových scenároch i vo vlastných hrách, prepracoval vlastnú prózu na scenár alebo filmový scenár na divadelnú hru.
Kým kohút nezaspieva
-	Hlavná myšlienka: Človek má ostať ľudský za každých okolností, bez ohľadu na to čo sa deje okolo. 
-	Divadelná hra, psychologický román, celá divadelná hra je založená na existencializme, skúma ľudské bytie, túžbu po ľudskom bytí a správanie sa človeka v hraničnej životnej situácií, Použité slohové postupy: rozprávací, opisný a úvahový, hra je písaná do dvoch dejstiev 
-	Symbolika – Biblia, existencionalizmus 
Dej: 
-	Dej sa odohráva počas druhej Svetovej vojny, v malom mestečku, kde zabili nemeckého vojaka. Námet čerpá z SN, skúma ľudské bytie, správanie sa v hraničnej situácii. Veliteľ Nemcov žiada za zabitého mŕtveho vojaka 10 civilistov. Náhodne ich zobrali z ulice, boli medzi nimi: holič, starec, advokát, učiteľ, tulák, babica, prostitútka, ml. žena, študent, lekárnikova žena. Zavreli ich a mali ich popraviť. Orodoval za nich starosta. Podarilo sa mu vybaviť nižší trest. Mali si vybrať jedného medzi sebou, ktorého popravia. Holič vyriešil problém, zabil tuláka a ostatní ho za to poslali na smrť.