15.
 
ČISTÁ LYRIKA - ABSOLÚTNA POÉZIA: 
•	experimentálna básnická tvorba, ktorá nadraďuje formálne jazykovo-rytmické usporiadanie básnického textu nad jeho význam (ktorý ani nemusí existovať) => odvodzuje sa od teoretických úvah a tiež z názvu zbierky básní anglického spisovateľa Georgea Moora Pure Poetry (1924).

AUTOMATICKÝ TEXT: 
•	text, ktorý vzniká náhodne, bez spolupráce jasného vedomia. Autori sa snažili dostať až na hranicu zrozumiteľnosti jazykovej štruktúry:
•	popretie tradičného obsahu a formy, orientácia na voľný verš,
•	ignorovanie logickej syntaxe: absencia interpunkcie, genitívna metafora (slzy tvojho smiechu),
•	hra náhody, spontánnosť tvorby => voľné asociácie - tzv. psychický automatizmus,
•	polytematickosť motívov,
•	absurdnosť, negácia logiky a racionality,
•	experimentovanie so zvukmi, s grafickou úpravou básne.
LITERÁRNE SMERY – AUTOMATICKÝ TEXT:
•	Surrealizmus: základy položil G. Apollinaire; predstavitelia - André Breton, Philippe Soupault, Paul Eluard, Louis Aragon.
•	Poetizmus: V. Nezval, K. Biebl.
•	Nadrealizmus: Rudolf Fábry (Uťaté ruky, Vodné hodiny hodiny piesočné, Ja je niekto iný), Pavol Bunčák (Neusínaj, zažni slnko), Ján Brezina (Nikdy sa nestretnem), Štefan Žáry (Zvieratník, Stigmatizovaný vek); Rudolf Dilong (Honolulu, pieseň labute; Mesto s ružou).

VOĽNÝ VERŠ:
•	Protiklad prísne rytmicky usporiadaného verša – ten je viazaný rýmom, usporiadaný do strof
•	Vznikol koncom 19. storočia.
•	Staré básnické formy odmietol z akéhosi protestu, snahy o oslobodenie myšlienok
•	Úplne upustil od rovno slabičnosti – izosylabizmu
•	Upustil od rovnakého počtu stôp vo verši
•	Vo voľnom verši zohráva dôležitú úlohu intonácia, je nositeľom rytmu voľného verša
•	Rovnaká intonácia veršov, či celých veršových radov je daná ich rovnakou vetnou výstavbou – ide teda o veršový alebo vetný paralelizmus
•	Často sa môžeme stretnúť aj s intonačnou prestávkou ako nositeľkou rytmu – dieréza

Ukážka – V. Reisel – Neskutočné mesto
 
Ani ťa nepodiví rôznorodý spev ulice
Kde sa zbehli všetky farby vesmíru
Si tuná uprostred ľudí nekonečne šťastný
Lebo si neznámy
Ako kométa
A chodíš s nevinnosťou dieťaťa
Obdivujúceho uvädnutú strakatú kyticu sukní
Všetkých krások tohto mesta
Všetkých spevákov tohto svietivého hipodrómu
Na rohu ulice vidíš dvojicu slepcov,..

Svetová literárna moderna
(1880 – 1920 )
•	od druhej polovice 19. storočia nastáva v literatúrach rýchlejšie striedanie škôl, prúdov, smerov a tieto zmeny vyplývajú zo zmien v spoločenskom živote - porážka 
•	parížskej komúny, upevňovanie moci buržoázie, monopolizácia kapitalizmu, vznik imperializmu, narastajú sociálne rozdiely v spoločnosti, zostrenie sociálnych rozporov vrcholí v Rusku revolúciou - odpor voči spoločnosti, človek sa cíti bezmocný
•	spoločenská situácia sa odrazila vo filozofických smeroch – pesimizmus Schopenhauera, individualizmus Nietzscheho, ktoré vplývajú na básnikov
•	preto začína vznikať lit. moderna ako prejav protirečenia spoločnsti a ako výraz individuálneho stvárňovania skutočnosti. 
•	lit. moderna súvisí s odporom umelcov voči meštiackej morálke 
•	hlavné smery: symbolizmus, dekadencia, impresionizmus ( vyvíjajú sa súčasne a jeden druhého navzájom ovplyvňujú )
•	lit.obohatená o: motív, lyrický subjekt, národnú tradíciu, prvky z filozofie novovznikajúcich literárnych smerov
•	autori precitlivelo vnímajú a reagujú na dramatickú prítomnosť, dostávajú sa do vnútorného sporu s nehumánnou spoločenskou realitou, prítomnosť je silno zdôrazňovaná, zdôrazňuje sa význam miesta 

AVANTGARDA
•	avantgarda: (z franc. avantgarde = predvoj). 
•	začiatok 20.storočia, pomenúva jednu z etáp moderného umenia
•	široká škála ideovo-estetických programov, ktoré v umení prvých troch desaťročí 20. Stor. pôsobili takmer súčasne.
•	avantgarda - nový filozofický, spoločenský a literárny program
•	mladá generácia sa nechcela zmieriť s nepriaznivými politickými i sociálnymi   pomermi, a preto sa mnohí z nej postavili proti vládnym kruhom
•	namiesto reflexie (úvahy) hlásali potrebu aktivity.
•	avantgardu charakterizuje kolektivizmus a programové úsilie( jednotlivé prúdy  zostavujú svoje umelecké manifesty, programy
•	experimentovali - boli výbojnejší ako symbolisti. 
•	avantgarda má dva samostatné prúdy. 
•	prvý vychádza z kubizmu a smeruje cez futurizmus k abstrakcionizmu
•	druhý prúd začína expresionizmus a pokračuje cez dadaizmus k surrealizmu
•	pre prvý prúd je charakteristicá snaha nahradiť realitu abstrakciou, konštrukciou nového sveta 
•	druhý prúd uvoľňuje v človeku spontánnosť, tvorivosť, objavuje sen, podvedomie, prirodzenosť, prírodu, odmieta rozum.

1. Futurizmus- zásady formuloval  Filippo Tommaso Marinetti – požadoval, aby nové umenie držalo krok s technickým rozvojom. Umelec má objavovať krásu v technických objavoch a v priemyselnej technológii. Vojnu považovali za očistu ľudstava. Odmietol normy a konvencie, presadzoval kult sily a činu, obdivoval techniku a mestskú civilizáciu, chcel tvoriť umenie, ktoré by zobrazovalo ruch a tempo rodiaceho sa priemyselného sveta. 
Futuristi oslobodili slovo z usálených väzieb, zrušili interpunkciu, využívali onomatopoje a kakofóniu.V poézii dostali prednosť podstatné a prídavné mená a slovesá sa vynechávali. 

2.Kubizmus- Snažil sa odkryť krásu a zaujímavosť bežných vecí na základe geometrického stvárňovania. (Pablo Picasso ) Zobrazovanú realitu rozkladá na pravouholníky, pyramídy, kocky. Siaha po koláži. Nestačí mu pohľad z spredu, ale snažia sa o stereometriu – ten istý predmet melec ukazuje z viacerých pohľadov. Svet si autor vytvára svojou fantáziou, necení sa imitácia reality.

Umelecké avantgardy boli revoltou proti ustáleným hodnotám 19. stor., voči meštiackemu 
životnému štýlu a konzervatívnemu umeleckému vkusu. Zároveň sa usilovali o nové videnie 
skutočnosti a o jej stvárnenie novými, netradičnými výrazovými prostriedkami.

3.Expresionizmus - expresionisti postavili proti falošnej buržoáznej morálke slobodu prírodného a pudového života, proti krutosti spoločnosti utopistickú predstavu sveta založeného na láske.

4.Dadaizmus (Tristan Tzara) - vylúčili z básne akýkoľvek zmysel a rozbíjali aj slovo ako základnú významovú jednotku, výsmech , nezmysel je princíp, ktorý vládne týmto svetom.Nezmyselnosť sveta treba zachytiť nezmyselným jazykom.Hravosťou a bezstarostnosťou si kompenzovali vojnové roky stracu a umierania.

5.Surrealizmus(André Bretón, vo výtvarnom umení Salvator Dalí) - na hlavný zdroj umeleckej tvorby povýšil logikou nekontrolované oblasti ľudskej psychiky  - sen a podvedomie. Chcel využiť hravosť a uvoľnenosť ľudskej psychiky. Prijíma učenie S. Freuda o vedomí a podvedomí a snaží sa oživiť nekontrolovateľný svet ľudského podvedomia. Oživené, zmyslami nekontrolované podvedomie zachytávali na papier ako 
tzv. automatizovaný text(automatické písanie). Surrealizmus odráža skutočnosť v takom zornom uhle, že sa javí ako deformovaná, z krás sveta ostala iba „kŕčovitá krása“. Teda nezobrazujú realitu, ale nad realitu – sen, predstavu, podvedomie.

6.Konštruktivizmus-za najdôležitejšiu stránku umelec. diela pokladal funkčnosť7.Poetizmus - Nový ideál krásy hľadal v ľudskej družnosti a životnej aktivite, ale aj v objavovaní exotických krajín a v iluzívnom svete masovej zábavy.

8.Akméizmus –zastával názor „umenie pre umenie“

Básnici: Vladimír Majakovskij, Velemir Chlebnikov, Guillame Apollinaire

•	Velemir Chlebnikov
Hľadanie a tvorba nového jazyka ( idea hviezdneho jazyka – zbieral staré, zabudnuté, nepoužívané slová) so zrodom nového jazyka očakával aj zrod novej logiky protivojnová poéma: Vojna v myšej pasci

•	Vladimír Majakovskij
Chcel tvoriť poéziu, ktorá by zachytila a dokázala pravdivo vyjadriť cítenie človeka modernej doby. 
Používa grafiku verša ( stupňovitý verš ), svojské novotvary, hovorová reč, netradičné metafory.
Poémy: Oblak v nohaviciach, Vojna a mier, Človek
Počas revolúcie písal agitky ( agitačný veršík alebo článok ), maľoval politické plagáty, písal fejtóny a satirické hry: Ploštica, Horúci kúpeľ, Ľavý front, Vladimír Iľjič Lenin
Výbery: Básne, Veľavážení súdruhovia potomci, Záviďte mi

•	Guillame Apollinaire
Fascinovali ho špecifické skupiny, a preto sa usadil v Paríži. Bol vedúcou osobnosťou avantgardy na začiatku 20. storočia. 
Apollinairove Alkoholy, no predovšetkým úvodná báseň Pásmo znamenajú prevrat v modernej poézii 20. storočia. Formu pásma zaviedol do poézie 
práve Apollinaire – je to žáner modernej poézie charakterizovaný väčším rozsahom a polytematickosťou, v ktorom zdanlivo nesúvisiace tematické celky zjednocuje ústredná téma.  

Tvorba: Alkoholy – vyjadruje opojenie z mesta, jeho ruchu a života.
Prvá báseň Pásmo spôsobila prelom v literatúre, znamenala prekonanie antiky, starého sveta, pohyb v čase( striedanie minulosti a prítomnosti) striedanie miest, chýba interpunkcia, využíva techniku asociovania ( radí vedľa seba obrazy ako film), je to zmes všetkého využíva 
dokonca postavy z gréckej mytológie a biblické postavy, kompozične vznikla ako reťazec rozličných dojmov, videní, postrehov a citových nálad.
Kaligramy – grafická báseň, podľa obsahu radíme slová do tvarov

Charles Baudelaire
Ťažké detstvo aj mladosť poznačili jeho osobnosť, odmietol dráhu diplomata a uprednostnil voľný parížsky život, položil základy európskeho symbolizmu, 20 rokov pôsobil v Indiinapísal iba jedinú básnickú zbierku, písal eseje a preklady
tvorba: Kritizoval hlúpu meštiansku spoločnosť doby, nenávidel ju, búril sa proti nej, prienik romantickej tvorby, realizmu, naturalizmu, dekadencie, symbolizmu, nenachádza iné východisko len smrť, hľadá krásu v ošklivosti – kult ošklivej krásy využíva asociatívnu metódu ( kladie predstavy voľne vedľa seba ), prijíma realitu precíti nevýraznosť podnetu, bol ovplyvnený A.E.Poeom, kontrastné dvojice ( telo-duch, večnosť-dôvera, vôľa- harmónia )

•	KVETY ZLA 
- ústredným motívom je láska, založená na konkrétnom osobnom zážitku. Nezakrýva jej očarujúcu silu, ale ani sklamanie, pocity bolesti z nej. Pretože Baudelaire nenašiel v osobnom živote a spoločnosti svojich čias uspokojenie, priklonil sa k pesimizmu. zbierka šokovala meštiakov a dala podnet k tomu, že básnika vyhlásili za blázna. Avšak to bol Baudelairov ideový zámer - vznášať do zdanlivého harmonického súladu tejto zaháľajúcej vrstvy negáciu, budovať nový vkus. Zbierku odmietla aj kritika pre jej údajnú nemravnosť, ale aj tak ovplyvnila vývoj modernej európskej poézie. Pred čitateľom sa v zbierke vyspovedal zo svojho ľudského nešťastia, bol sklamaný nad zlými sociálnymi pomermi a v láske. Lásku tu zobrazuje na základe konkrétneho osobného zážitku - v tom bol originálny. Použil aj drsné výrazy. Má šesť častí: Splín a ideál, Parížske obrazy, Víno, Kvety zla, Vzbura, Smrť 
•	ČLOVEK A MORE
Obraz ľudského vnútra, duša je plná záhad a nepokoja; more je záhadné, človek aj more sú do seba uzavretý, aj človek ako mlčanlivé more stráži svoje tajomstvo. Básnik ich nakoniec kladie do protikladu.Človek a more sú si veľmi podobní. Sú to silné živle, ktoré bojujú o moc. Ak nemajú možnosť rozletu, búria sa. More dáva najavo svoju silu rozbúrenými vlnami, záplavami, hukotom, podvodnými vírmi. Ľudia dávajú najavo hlavne schopnosť rozmýšľať a konať, stavajú hrádze, more zdolávajú na člnoch. Aj keď je medzi nimi rivalita sú si podobní. Tak ako aj morská hladina je len málokedy pokojná, tak i človek je tvor stále nespokojný, neustále sa za niečím ženie.
"hladina - duša tvoja v nekonečnosti vĺn večného nepokoja"
"a duch tvoj - hlbina má taktiež horkú chuť"
- autor tu prirovnáva dušu človeka k morskej hlbine. Obe sú temné, záhadné, svedomie človeka tiež občas nie je celkom čisté. Nepoznáme úplnú hĺbku duše človeka, tiež ani morského dna. Autor tu vyjadruje nemožnosť úplného poznania človeka, jeho vnútra, najskrytejších myšlienok. Rovnako aj more nie vždy je dokonale preskúmané, poznané. Prídavné mená tiež dodávajú básni pochmúrnu, pesimistickú náladu.