13.Veľká epická próza
Slovenský román
Vývoj slovenského románu Román - veľká epická forma.
 Má hlavnú dejovú líniu a vedľajšie dejové línie. 
V románe vystupuje množstvo postáv, ktoré sa v priebehu deja vyvíjajú.
 Často zobrazuje život niekoľkých generácií.  
V slovenskej literatúre vznikajú podmienky na rozvoj románu v 18. storočí, v období KLASICIZMU.
Jozef Ignác Bajza -René mládenca príhodi a skúsenosti.
prvý román v histórii slovenskej literatúry
autor v ňom opisuje cesty a zážitky chlapca Reného a jeho učiteľa Van Siphouta

Retrospektívny kompozičný postup
 Rozprávač sa postupne vracia z prítomnosti do minulosti a spätne tak odhaľuje motiváciu deja, prečo a ako sa udalosti stali. 
Tento postup je charakteristický napr. pre detektívny žáner. 

Sklený vrch – Alfons Bednár
 
Charakteristika postáv:
Ema Klasová – autorka denníka – vďaka skúsenostiam získaným počas vojny vie, kam patrí, aj vďaka otcovi
Emin otec – udavač, ktorý udal vlastnú manželku, lebo pomáhala židom. Prisluhovač fašizmu
Emina matka – židovka, pomáhala „svojim“, stalo sa jej to osudným
Z denníka sa dozvedáme o citových vzťahoch Emy k trom mužom:
Milan Kališ – partizán, horolezec, umučený fašistami, pre ňu spomienka na minulosť, muž ktorý ju najviac ovplyvnil (Emu) 
Zollo Ballo – snúbenec, sebec, rozišla sa s ním,protiklad Milana
Jožo Solan – jej súčasný manžel, mal k Milanovi najbližšie preto si ho zobrala
 
Charakteristika diela:
Román sa nesie v duchu zdokonaľovania socialistického realizmu. Umelecky toto zdokonaľovanie spočíva v tom, že autor vidí spoločenskú situáciu problémovejšie, ako napr. zradu, zbabelosť povstalcov a hlbšie vstupuje do existencionálnej intimity svojich postáv. V čase, keď Sklený vrch vyšiel, nahradil spoločensky prísne chápaného človeka človek s individuálnym osudom a s vlastným vnútorným svetom.

Tento román je písaný formou denníka Emy Klaasovej, z ktorého sa dozvedáme jednak o rodinnom prostredí, jednak o citových vzťahoch hlavnej hrdinky k trom mužom. Spomienky na bližšiu i vzdialenejšiu minulosť sa tu prelínajú s bezprostredne prežívanou skutočnosťou na stavbe priehrady. V denníku zohráva významné miesto Tichá dolina, v ktorej Ema prežije najkrajšie okamihy, a kde sa opäť chystá, no nedostane, pretože zomiera po nešťastnej nehode na stavbe hrádze. Symbolika Skleného vrchu spočíva vo večnej túžbe klásť si ciele a prekonávať prekážky na ceste za cieľom.

-Viac-vrstvový román
-Jednoznačne psychologický,povstalecký a román s tajomstvom 
-Rozoberá sa tu SNP ale nie ako dominantná téma ( je to pozadie hrdinky ku ktorej sa vracia)
-Minulosť konfrontuje so súčasnosťou
-Dielo je pisané denníkovou formou
Kompozícia:
-Retrospektívna (číta denník a vracia sa do minulosti)
-Pasmová (striedajú sa pasáže minulosti a súčasnosti)
Rozprávač 
-	Je tu priamy rozprávač
Nie je tu typizácia postáv (doraz na jedinečnosť človeka)
Doraz na medziľudské vzťahy
Veľa vecí tajila z minulosti, napr že je neplodná ( jej vnútorná tragédia kvoli potratu) 
„Možno som urazila boha alebo prírodu“.  
Odhalením všetkých jej tajomstiev a minulosti je jej denník.

 
Obsah: (pozor na mená vedľajších postáv, nemusia byť presné)
Tento denník sa začína písať práve v stredu 5. 7. 1951 a celý dej sa odohráva v období 2.sv.v. a po nej. K už dopísanému denníku sa dostáva Emin manžel Jožo Solan. Počas vojny Ema stratila otca, ktorý sa hlásil slúžiť Nemcom, a stratila i matku, ktorú otec udal, že pomáhala židom. Zaiste by bola aj ona zahynula, keby nebola ušla do hôr, do Tichej doliny. Tu sa zoznámila s partizánom Milanom Kališom. Aj keď bola vojna, prežila s ním najkrajšie chvíle svojho života. Počas SNP musel Milan odísť k partizánom a Ema sa tiež schovávala po horách. Keď sa vojna skončila, vrátila sa do Tichej doliny, ale nenašla tam ani chatu, ani Milana. Chatu zničili nemeckí vojaci a Milan bol nezvestný.

Po vojne sa zoznámila so Zollom. Bol to sebec, myslel iba na svoje dobro. Chcel ujsť do Ameriky, chcel, aby ho Ema nasledovala. Raz sa spolu vybrali do Tichej doliny, no zmeškali vlak, a preto sa začali hádať. Nakoniec Ema odišla do doliny sama, Zollo zostal v Bratislave. Spoznala sa tam s Mišom Paganom a Jožom Solanom. Postupne sa zblížila s Jožom, ktorý bol stavebným inžinierom. Má Emu úprimne rád. V Tichej doline sa začína stavať chata, Ema sa zoznámi s tesárom Tretinom, ktorý jej hovorí o partizánovi, ktorý je pochovaný v doline. Zisťuje, že ide o Milana Kališa. Hoci je už mŕtvy, stále ho má rada, čo sa stáva prekážkou vo vzťahu k Jožovi. Ema sa vydá za Solana, spoločne pracujú na stavbe priehrady, ale je nešťastná, lebo nemôžu mať deti. Rozhodne sa s ním ísť do Tichej doliny, ale pred odchodom zakopne o elektrický drôt a zomiera.

Keď Solan dočítal denník, vykríkol: „Pôjdeme! Pôjdeme!“ No to už jeho ženy nebolo. Posledné zápisky boli zo soboty 19. 4. 1952 ráno. 

Ako chutí moc – Ladislav Mnačko
Žáner: románový pamflet, politický,spoločenský román /literatúra po roku 1945
Téma: pominuteľnosť moci / vlády za čias komunizmu
1.Moc a jej vplyv na charakter človeka
2.Politická situácia v čase keď dielo vznikalo
Námet: „veľký mŕtvy“
Horizontálne členenie textu: na odseky a na kapitoly – 18 kapitol
Vertikálne členenie textu: rovina deja- píše o moci
rovina významu- kritika moci, prostredníctvom nej sa menia charaktery ľudí
Kompozičný postup: retrospektívny
Čas: prelínanie časových rovín / minulosti a prítomnosti/ čas rozprávania s časom deja/
Priestor (prostredie): väčšia časť deju sa sústreďuje do prostredia pohrebu, z retrospektív na bojových línia
a v dome mŕtveho
Rozprávač: vševediaci 
Literárna postava: charakterový typ

Postavy:
Frank - banketový, prominentný fotoreportér už 20 rokov, mal i bohatú zbierku ženských aktov, jeho záľubou bola súkromná zbierka fotografií, ktoré odrážajú druhú tvár významných ľudí
Paulína - jeho žena, ktorú zanedbával
mŕtvy šéf kabinetu - 1. muž v krajine, zomrel ako 52 ročný, Frankov dobrý priateľ už zo školských lavíc, kedysi nerád nosil kravatu, postupne urobil veľkú kariéru, zmenil sa i výzorovo (stučnel) i charakterovo, postupne sa odcudzil
Margita - 1. žena mŕtveho, pokojná, vždy zhovievavá, ktorú zanedbal, lebo nebola reprezentatívnym typom, bývalé dievča Franka
Martin - syn Margity, otec ho vydedil kvôli afére na moskovskej univerzite
Vdova/ Plavá - 2. žena mŕtveho, bývalá sekretárka, štíhla, vysoká, pekná, „odfarbená“, nežili spolu dobre, každý z nich mal známosti 
Galovič - jeho politický sok a súper mŕtveho, bol na čele bezpečnostného aparátu
Muklík - prevracač kabátov a udavač, bol dosadený na miesto prednostu Hačového odboru prof. Fonda - Frankov známy
Judita - partizánska žena
Licka - žena v bare, Frankova známa

Charakteristika:

Premena človeka vďaka moci.
Spomienka na zosnulého štátnika a jeho premenu pod vplyvom udalostí
Rozhodoval o všetkom aj keď sa v tom nevyznal, lebo bol dobrý komunista a na vrchole.
S Plavou žil velmi pretvarujúco sa, plava bola z neho sklamaná, lebo nemal na ňu nikdy čas a chodil opitý domov
Paradox diela:
Vysoký činiteľ, ale žije v strachu, že ho odpočúvajú  a niečo naňho našijú
Reprezentatívna manželka, ona ho podvádza 
Štátnik rozhoduje o všetkom aj keď sa v tom  nevyznal, pretože bol komunista a na vrchole
Keď zomrel mal najvačší pohreb, ale všetci rozmýšlali kto bude na jeho mieste 
Dej: 
Rozprávačom celého príbehu je prominentný novinár a fotograf politického diania v spoločnosti Frank. Dej sa odohráva v priebehu troch dní počas pohrebu bývalého predsedu vlády a bývalého Frankovho priateľa. Nepomenovaný „Mŕtvy“ sa vlastne stáva hlavnou postavou. Kniha začína opisom prípravy rozlúčky s Mŕtvym. Frank má za úlohu zásobovať svoju redakciu fotografiami z rozlúčky. Dej v reálnom čase však nie je takmer žiadny, väčšinu tvoria úvahy novinára nad jeho vzťahom k Mŕtvemu a nad Mŕtvym samotným. Frank sa vracia v spomienkach do minulosti. Pripomína si chvíle, ktoré spolu prežili. Zo začiatku boli veľmi dobrí kamaráti, bojovali spolu v povstaní, bok po boku znášali útrapy. On bol vždy vodcovský typ a Frank sa mu podriaďoval. Spolu sa chodievali večer kúpať, s nimi aj Frankove dievča Margita. Keď mu ju prebral, po chlapsky si to vybavili a šlo sa ďalej. Áno, v tých časoch to bol ozajstný chlap. 

Lenže po vojne sa dostával vyššie. Stále vyššie a vyššie. Zabúdal na starých priateľov a nových nenachádzal, lebo všetci sa báli jeho moci a on sa zase bál ich. Posledný krok k odcudzeniu urobil vtedy, keď opustil Margitu (neskôr za ňou vyhodil aj syna Martina) a oženil sa so svojou bývalou sekretárkou. Začali sa stýkaš už len oficiálne. Občas síce spolu posedeli, ale boli to už iba škrobené stretnutia. Mocný muž už zabudol na všetko, za čím kedysi pevne stál. Ľudí, ktorí ho skrývali cez vojnu, dal kvôli vlastnej výtržnosti zavrieť. Podpisoval rozhodnutia, z ktorých sa niektoré ukázali chybné a vždy za to vinil druhých. Nikomu naokolo už nedôveroval. A potom nastal úpadok. Človek v pozadí, mocnejší ako najvyšší (Galovič) rozhodol, že nastala jeho spoločenská smrť. Zakázal uverejňovať jeho fotky v novinách. Potom prišla ozajstná smrť. Ešte i jej príčina sa zdala Galovičovi málo dôstojná (urémia - moč v krvi) a lekári ju museli zmeniť na leukémiu. Frank fotografuje ľudí, ktorí sa s ním prišli rozlúčiť. Ľudí, ktorým bol poväčšinou úplne ľahostajný. Alebo ľudí, ktorí sa pretvarovali, pritom ho z celej duše nenávideli. Aj Galovičovo rozlúčkový prejav bol falošný a plný pretvárky.

Postmoderna
Po roku 1945 už prichádza po nejakej moderne 
Nové moderné stvárnenie
Vychádza zo spoločenských podmienok
Charakteristická citátovosťou,sériovosť,palimpsestom-(autor  o niečom píše a je tam zrazu citát z učebnice alchýmie napríklad koláž textov)
Postmoderne diela :
 Majú viacero možností výkladu, zaleží od čitateľa
Má viacero uhlov pohľadu a výkladu
Prelínanie literarných aj neliterárnych článkov (odborná literatúra) 
Typické symboli : múzeum, labyrint, knižnica, zrkadlo
Typické su aj nejaké hádanky + riešenie záhad

Znaky postmodernizmu:
1.  Texty sú zámerne vytvorené tak, aby sa mohli čítať na rozličných úrovniach.
2.  Citátovosť
3.  Sériovosť
4.  Uvedenie viacerých možností
5.  Siaha aj na staré, zdanlivo nepotrebné veci, ktoré sa stávajú podkladom na tvorbu nových
6.  Bezprostredne súvisí s rozvojom elektroniky
7.  Pre text je príznačná prítomnosť viacerých hľadísk, pohľadov, zorných uhlov a perspektív
8.  Preskupenie a prelínanie rozličných žánrov a častý výskyt neliterárnych žánrov (denník, list, esej...)
9.  Využitie tzv. „palimpsestovej techniky“ spočívajúcej v nadväzovaní textu na iné texty a voľnom narábaní s citáciami a kvázicitáciami (falošné citácie)
10.  Využitie irónie a paródie – v slovenskej postomoderne

Postmoderna v Slovenskej literatúre
 
Je trošku iná, je tu viac satiry (uštipačný výsmech)
Dominuje tu krátka próza, kde nie je doležitá dejová línia a postava
Rozprávač sa nam snaží podať správu prostredníctvom komiky, čiže tu nie je rozvinutý dej alebo psychika postavy
Doraz sa kladie na jazykové prostriedky,prelínanie rozličných žánrov (palimpsest)
Doležitú úlohu zohráva aj irónia 
Častý jav: stráta identity- postava sa stane inou postavou (zmení sa) 
Predstavitelia: Pavol Vilikovský , Dominik Tatarka

V slovenskej literatúre existujú v 70. a 80. Rokoch
 dve podoby postmoderny. Prvú predstavuje existenciálna podoba, ktorá sa vyskytuje v tvorbe D. Tatarku, J. Johanidesa, R. Slobodu a D. Dušeka. Druhú predstavuje palimpsestová podoba, ktorá je založená na medzitextovom nadväzovaní, na parodizovaní literárnych i neliterárnych predlôh. Najznámejšími predstaviteľmi tohto typu sú P. Vilikovský, L. Grendel, z mladšej generácie V. Klimáček.

Démon súhlasu – Dominik Tatarka
Literárny druh: epika
Literárny žáner: novela

prečo demón? Lebo absolutny suhlas neexistuje.

-je to satirický pamflet, v kt. Tatarka odkrýva deformácie, chyby a omyly kultu osobnosti, odhaľuje podstatu totality. Svoju satiru zameral najmä na činnosť zväzu spisovateľov a kritikov, ktorí sa stali sluhami režimu. Korene kultu osobnosti videl vo vytvorení „démona súhlasu“, čiže v tom, že na verejnosti sa nikto neodvážil povedať pravdu, všetci so všetkým súhlasili (očakávalo sa to)
-sú tu prvky autobiografickej novely,eseje, je to hyperbolická fikcia 

Kompozícia: retrospektívna
 
Postavy: 
Bartolomej Boleráz: učiteľ, spisovateľ, člen strany, funkcionár odboru kultúry (Boleráz=bol raz- uznávaný spisovateľ, svedomie ľudu..), rozprávač 
Valizlosť Mataj: vysokopostavený činiteľ, má na starosti kultúru, v mocenskej hierarchii nad Bolerázom 

Charakteristika:
Dej tu nie je dominantný
toto dielo hovorí,  že absolútny súhlas celého ľudu nieje možný (neexistuje)
ľudia sú rozdielny a preto sa nemôžu nikdy na všetkom zhodnúť
táto novela má alegorický charakter
je tu analógia na dielo cisárové nové šaty (že všetci hovorili aké ma cisár pekné šaty až jedno dieťa povedalo že nemá žiadne šaty)
človek ako figúrka

Dej:
-je groteskný, s prvkami čierneho humoru, satiry a irónie
Spisovateľ Bartolomej Boleráz a vedúci ideológ Valizlosť Mataj sa zúčastnia v Prahe na zjazde spisovateľov. Do BA sa vracajú helikoptérou, ktorá však havaruje a obaja zomierajú.

Kultúrni činitelia im vzdali česť, vymenili mozgy – zachranari ked zbierali ich pozostatky (človek stratil vlastný mozog, odnaučil sa myslieť), zavinuli ich do národných farieb a nad ich pozostatkami rečnil „hlavný maršal“ = predseda zväzu spisovateľov.Jeho lži sformulované do fráz prinútili Boleráza vstať z mŕtvych a porozprávať pravdu o sebe a o svojej dobe, hovorí: „My sme takí boli: vraveli sme čosi inšie, ako si mysleli.“
Boleráz spomína na svoj život, ako bol kedysi vrúcny človek tešiaci sa zo života, ale spoločnosť-režim z neho urobil figúrku, ktorá je ovládaná inými a jej úlohou je poslúchať vrchnosť, aj keď vo vnútri nesúhlasí, navonok musí súhlasiť. Tento svoj názor vykladá aj Matajovi, ktorý s ním vo všetkom súhlasí, avšak len v súkromí, nie na verejnosti.

So svojími myšlienkami sa zdôveril aj iným spisovateľom, ktorí s ním tiež súhlasili, a preto sa rozhodol verejne vysloviť svoj názor na zjazde spisovateľov. Tiež hovoril o tom ako komunizmus ovplyvňuje ľudí.Všetci, na čele s Matajom, verejne odsúdili Bolerázove názory a vyhlásili ho za zradcu. No na druhý deň vystúpil maršal a hovoril presne to čo vravel Boleráz- o chybách kultu osobnosti a všetci ľudia ho oslavovali ako smelého človeka, ktorý sa ako jediný opovážil povedať pravdu. Boleráza tiež pochválil, že spoločnosť potrebuje veľa takých ľudí ako je on a Mataja označil za zlo, pretože zneužil svoju moc  a otrávil celú spoločnosť kultom osobnosti. Mataja a Boleráza tento zvrat udalostí zblížil a stali sa priateľmi.Spolu odchádzajú do BA s pocitom, že sa postavili proti spoločnosti...

Idea: memento = Boleráz nemohol mlčať, vstal z mŕtvych, aby povedal pravdu --> oslava pravdy, kritika stalinizmu

Slovenská próza po roku 1945

Spoločensko-historické pomery
Prvé povojnové roky boli obdobím prudkého rozvoja v oblasti vedy a kultúry, kedy sa
republika otvorila svetu a nadviazala opäť na svoje predvojnové kontakty. Ale obdobie po 2.
svetovej vojne je predovšetkým v znamení nástupu komunistickej ideológie k moci. Európa sa
rozdelila tzv. železnou oponou na východnú a západnú, totalitnú a demokratickú.
Československo je izolované od ostatných krajín na západ od našich hraníc, je pod
absolútnym vplyvom Sovietskeho zväzu, je súčasťou sovietskeho bloku. K nástrojom vlády
komunistickej totality patrila perzekúcia politicky nepohodlných osôb, ich väznenie, mučenie,
rozsiahle politické procesy. Obyvatelia boli znovu nútení odchádzať do emigrácie. Určité
uvoľnenie politickej situácie a pokusy o reformu socializmu v 60-tych rokoch vystriedala v
7O-tych rokoch normalizácia. Koniec 80-tych rokov prináša v celom východnom bloku
reformy, ktoré ústia do pádu komunistického režimu.

Témy : vojna, SNP, koncentračné tábory, Slovenský štát, kolektivizácia, budovanie socializmu
- Generácia tradicionalistov
- Rudolf Jašík, Vladimír Mináč, Alfons Bednár, František Hečko
- Tvorili najmä v 50-tich a 60-tich rokoch
- Každý autor má individuálny prístup k vojne
- Po 1968 sa niektorí autori odmlčali z politických dôvodov. Témy ostali také isté, ale do popredia sa pretláča kritika socializmu ( Mnačko, Ťažký, Tatarka )
- generácia postmoderny
- patrí sem Pavol Vilikovský, Dušan Mitana, Peter Jaroš, Vincent Šikula
- V súčasnosti tvoria o.i. Daniel Hevier, Peter Holka, ...

1945
   - komunistická strana prevzala vládu
   - Margita Figuli
   - Braňo Kráľ
   - Naturisti (Dobroslav Chrobák, Švantner)
   - František Hečko - červené víno (román)
   - Jilemnický - Kronika (písal romány z 2. svetovej vojny)

1948
   - komunistická strana a zväz spisovateľov (bol čisto komunistický)
   - potom nastupuje schématizmus (autori tvorili podľa určitých schém)
   - hrdina bol robotník, správne rozmýšľajúci komunista
      František Hečko - Drevená Dedina (socialistický román)
      Tatarka - Radostník (je to o oslave tochto režimu)
   - časté tu boli témy vojny
   - žiadali sa budovateľské romány

1954
   - nastupuje nová generácia ktorá odmieta tvoriť podla šablóny (snažia sa nájsť nejáky stred)
      Alfons Bednár - Sklenný vrch 

1956
   - prelomový rok
   - zomrel Stalin
   - bola tu kritika Stalina
   - prišlo uvoľnenie, ktoré trvalo do 1958
   - prišli mladí autori ktorí sa snažia experimentovať
   - prekladajú sa diela z iných jazykov nie len z ruského
      Ladislav Ťažký - Anna Máriav
   - žánrový posun od románu k poviedke
      Johanides, Sloboda, šikula, Tatarka, Mňačko

od 1968
   - mnohí autori emigrovali
VYTVÁRAJÚ SA  3 PRÚDY : 
   - exilový prúd (autori vydávajú v zahraničí, Mňačko)
   - samizdatový/dizidenský prúd (zakázaná literatúra, šírila sa len medzi ľuďmi, Tatarka)
   - oficiálny prúd (diela boli povolené, volili si únikové témy, vybrali si historické témy, o detstve)
   - vyradení autori (mali zakázané pśať: Johanides, Lenčo, Lasica)
   - nastupuje obdobie normalizácie

1980
   - derú sa tu témy súčasnosti
   - sú tu postmodernystické postupy
   - niektorí autori sa orientujú len na učité regióny (Johanides - orava)

1989
   - bola tu revolúcia
   - uvoľnila sa situácia
   - pluralita smerov a názorov