10.Veľká epická próza

Žánre veľkej epiky:
1. Epos:
Epos je rozmerná epická veršovaná skladba so širokým záberom deja a udalostí o hrdinských činoch legendárnych hrdinov prípadne bohov. Najznámešie sú starogrécke eposy, z nich najmä Homérove básne Iliada a Odysea.
2. Román:
Román je najväčšie epické prozaické literárne dielo, ktoré podáva široký obraz života spoločnosti  obyčajne v dlhšom časovom rozpätí. Má veľký rozsah a zložitú kompozíciu. Má hlavnú dejovú líniu a epizódy – teda má hlavné a vedľajšie postavy. Prostredníctvom hlavných postáv sledujeme hlavnú dejovú líniu a vedľajšie postavy dotvárajú vedľajšie dejové línie, teda epizódy.
Román zobrazuje veľký počet udalostí, menších príbehov, medziľudských vzťahov, sociálnych prostredí atď.; spracované časové obdobie je neobmedzené, román môže zobrazovať život jedného človeka, storočie, ale aj tisícročie.
Základom deja je rozprávanie udalostí, rozprávačom je najčastejšie autor (autorská reč). Rozprávanie autora je prerušované prehovormi postáv (reč postáv). Spojením viacerých románov do jedného celku vznikajú dilógie (dva romány), trilógie (tri romány) a románové cykly.
Román v slovenskej literatúre:
Prvým slovenským románom v období klasicizmu je dobrodružný román René mládenca príhody a skúsenosti (Bajza). V období romantizmu prevládali kratšie prozaické útvary – z tohto obdobia je prvý slovenský historický román Knieža Liptovské (Kalinčiak), kde sa usiluje vzbudiť v slovenskom národe vedomie účasti na uhorských dejinách. Realizmus prináša aj zmeny sujetovo – kompozičnej oblasti – vznikajú nové žánrové útvary a do prostredia sa dostáva spoločenský román. Dejiny poznačili aj vzťahy postáv v románoch Vajanského. Slovenský román na začiatku 19. a 20.-teho storočia je prevažne román postáv, kde sú ich monológy a dialógy nositeľmi významného smerovania románu. Pásmo rozprávača je potlačené. V období medzivojnovej literatúry tvorbu viacerých autorov zasiahol expresionizmus. Vytvára sa autobiografická próza.

a) Druhy románu:
•	Historický: V tomto type románu sa autor vracia do minulosti. Zobrazuje určitú historickú udalosť a postavy. V historickom románe môžu okrem skutočných postáv, vystupovať aj fiktívne, resp. autorom vymyslené postavy. (Ladislav Nádaši Jége – Adam Šangala)
•	Detektívny: Je založený na hľadaní, pátraní po pravde. Nosným pilierom deja je objasňovanie nejakého zločinu. (Aghata Christie : Poirot, Slečna Marplová)

•	Dievčenský: Tento typ románu sa venuje témam a postavám blízkym najmä ženskému čitateľovi. (Anna zo Zeleného domu)

•	Biografický: Je to životopisný román, kde autor zobrazuje život niekoho iného.

•	Autobiografický: Autor zobrazuje svoj vlastný životopis. (Erich Maria Remarque : Na západe nič nové...

•	Dobrodružný: Je založený najmä na zaujímavých udalostiach, napätí, nevšedných príhodách. (Carl May : Whinetou)

•	Sci-fi: Inak známy aj pod pomenovaním vedecko-fantastický román. Vystupujú tu vymyslené postavy, veci, javy... (Jules Verne : Cesta na Mesiac)

•	Cestopisný: Opis života a kultúry iných krajín a cesty po nich.

•	Sociálny: Tiež nazývaný spoločenský. Autor v ňom rieši problémy spoločnosti (ľudu) a zároveň poukazuje na život obyčajných ľudí (Jozef Cíger-Hronský : Jozef Mak)

•	Psychologický: Autor v ňom zobrazuje psychickú stránku postáv, ich vnútorný stav, prežívanie pocitov, atď. (F. Michailovič Doctojevskyj – Zločin a trest)

b) Druhy kompozičného postupu rozprávania:
•	retrospektívny/spätný (dej sa odvíja od konca príbehu – udalosť sa už stala a my sa až neskôr dozvieme, ako sa to udialo, napr. v detektívkach; niektoré romány majú retrospektívne len príbehy jednotlivých postáv, napr. život mŕtveho straníckeho funkcionára v diele L. Mňačka: Ako chutí moc;
•	chronologicko/kronikársky  (platí aj pre iné epické žánre; klasický spôsob rozprávania – od začiatku do konca príbehu alebo od narodenia po smrť človeka, od jari po zimu, napr. F. Hečko: Červené víno;
•	reťazový/nadväzujúci (dej jednotlivých kapitol – často so samostatným názvom a vyvrcholením deja – pointou, ako keby to bola samostatná poviedka – vytvára reťaz, ktorú spája len postava hlavného hrdinu, napr. Ľ. Dobrovoda v diele Ja velkáč, Ja malkáč alebo M. de Cervantes: Dômyselný rytier don Quijote de la Mancha.

Kompozícia románu:
•	Vonkajšia kompozícia románu:
•	kapitola

•	diel

•	Vnútorná kompozícia:
1.	expozícia, úvod

2.	zápletka

3.	vyvrcholenie

4.	obrat v deji

5.	rozuzlenie

1. Martin Kukučín - Dom v stráni:

Literárne obdobie: Slovenský romantizmus
Žáner: Spoločenský román
Téma: Všíma si jednotlivé spoločenské vrstvy na dedine a ich predstaviteľov. Mate Berac ako predstaviteľ sedliactva má všetky dobré vlastnosti tejto vrstvy – pracovitosť, poctivosť, hrdosť, teší sa autorite. Šora (pani) Anzula je predstaviteľkou statkárskej vrstvy – je bohatá, ale láskavá k tým, čo to potrebujú, veľmi realistická a praktická, nie je povýšená. Obchodník Zandome  predstavuje novú spoločenskú vrstvu na dedine a nový životný štýl – je obchodníkom, prvoradý je preňho zisk.
Krátky obsah:                                                                                                                                                                                                               
Vzájomný vzťah medzi Matem a Anzulou  naruší láska ich detí Katice a Nika. Hlavne Mate je nešťastný a radšej by Katicu videl mŕtvu než s Nikom. Aj šora Anzula už pre Nika vybrala nevestu – zemianku Doricu. Obaja rodičia sa však dohodnú, že mladým nebudú brániť, predpokladajúc, že aj tak sa sami rozídu. Šora Anzula navyše organizuje situácie, v ktorých vidno rozdiely medzi Katicou a Doricou. Niko si napokon uvedomí, že s Katicou sa k sebe nehodia. Rozíde sa s ňou a vezme si Doricu. Ich láska sa nemohla naplniť nielen preto, že pochádzali z rozličných vrstiev, ale aj preto, že každý ju prežíval inak: Niko bol najskôr zaľúbený a potom rozmýšľal, Katica najskôr premýšľala nad výhodami vzťahu, až neskôr sa zamilovala. Katica si napokon zoberie starú lásku, Paška Bobicu.
2 .Milo Urban – Živý bič
Literárne obdobie: Slovenská medzivojnová próza
Žáner: sociálny, expresionistický román s témou 1. svetovej vojny 
Idea: Boj za slobodu, oslobodenie.
Téma: Zobrazenie dopadu vojny a vykorisťovania na ľudí a dedinu. Román má 2 časti a každá časť ukazuje inú stánku dediny.   
Krátky obsah:
Ráztočania spočiatku vôbec nechápali, čo im vojna prinesie. Front bol ďaleko, polia a domy neboli zničené. Až keď sa domov vrátil nemý a zmrzačený Ondrej Koreň, začínali chápať. Postupne sa z frontu vracali ďalší, niektorí už neprišli nikdy. Vojna im však spôsobovala bolesť aj nepriamo. Najviac sa to ukázalo na Eve Hlavajovej. Jej muž Adam je na vojne a ona veľmi chce, aby sa vrátil domov živý a zdravý. Podľahne preto notárovi Okolickému, ktorý jej sľúbi, že jej muža dostane z vojny domov. Ich vzťah nezostane bez následkov – Eva čaká dieťa. Musí však Okolickému sľúbiť, že nikomu nepovie, čie je to dieťa, a on dostane Adama domov. Jej mlčanie však vytvára priestor  na dohady a klebety. Eva porodí synčeka, ale keď ho kňaz odmietne pokrstiť a dedina sa správa nepriateľsky, spácha samovraždu v rozvodnenej rieke. Adam prichádza domov. Zbehol z frontu. Vysilený sa teší na Evu a svojho syna. Domov však nájde opustený. Chce sa dozvedieť, čo sa stalo a kto zapríčinil jeho nešťastie, ale nikto nič nevie. Pravdu sa dozvie od notárovho sluhu. Okolický zo strachu povolá do dediny vojenský oddiel. Vojna sa skončí a domov sa vracajú ozbrojení chlapi. Notár dá príkaz odzbrojiť ich. Vtedy vypukne živelná vzbura. Notár sa utopí na tom istom mieste, kde skonala Eva, ľudia plienia a napokon podpália krčmu – príčinu mnohého zla. Adamovi sa zdá, že po dlhom utrpení dosiahol konečne slobodu. Dedina vzala svoj osud do svojich rúk.
3. Jozef Cíger-Hronský – Jozef Mak
Literárne obdobie: Slovenská medzivojnová próza
Literárny žáner: Sociálny román
Téma: Ponor do psychiky prostého človeka na pozadí zložitej spoločenskej situácie v období pred 1 sv. Vojnou                                                                                              
Idea:Trpenie je súčasťou dedinského človeka, a keď sa mu ho nedostáva, tak je nešťastný. (Človek je tak dlho trápený osudom, až si na utrpenie zvykne, a potom mu začne aj chýbať.)  
Krátky obsah:
Keď sa Jozef Mak narodil ako nemanželský syn matky vdovy, ani pes v dedine neštekol. Už vtedy sa vedelo, že je taký malý, že sa naňho nebude spomínať ani ako na Jozefa, ani ako na Maka, ale len ako na ľudstvo. Mak prechádzal celý život zraneniami. Dedina ho odsudzovala, lebo bol nemanželský, trel biedu, jeho sterší brat Jano ho stále bíjal. Jozef sa zamiloval do Maruše, ktorá mu jeho city opätovala. Rozhodol sa pre nich postaviť dom. Pri ťažkej práci takmer ochorel. Jeho radosť z domu však netrvala dlho, lebo musel narukovať. Po návrate domov ho čakalo ďalšie nešťastie – Maruša sa vydala za jeho brata Jana a žili v chalupe, ktorú postavil Jozef. Maruša sa veľmi zmenila – po chorobe zostala škaredá, zanedbaná a dala sa na alkohol. Jozef si po čase zobral tichú a pracovitú Julu. Bývali však spolu s bratom a Jozef Julu podvádzal s Marušou. Jula všetko v tichosti znášala. Maruša sa mu však zhnusila. Nevedela zniesť, že ju opustil, a spáchala samovraždu (utopila sa v kotle, keď prala bielizeň). Jozef sa vrátil k Jule, ale nevedel jej vyjadriť svoje city. Jula napokon zomrela pri pôrode. Autor naznačuje, že ju zabila práve Jozefova neláska.